Martin Dzúr
Martin Dzúr (12. července 1919 Ploštín u Liptovského Mikuláše – 15. ledna 1985 Praha) byl slovenský a československý politik Komunistické strany Slovenska, armádní generál, dlouholetý ministr národní obrany ČSSR (od 24. dubna 1968 do 11. ledna 1985) a poslanec Sněmovny lidu Federálního shromáždění za normalizace.
Ing. Martin Dzúr | |
---|---|
![]() Martin Dzúr | |
poslanec Federálního shromáždění (SL) | |
Ve funkci: 1971 – 1976 | |
Ve funkci: 1976 – 1981 | |
Ve funkci: 1981 – 1985 | |
ministr národní obrany ČSSR | |
Ve funkci: 1968 – 1985 | |
Předchůdce | Bohumír Lomský |
Nástupce | Milan Václavík |
Stranická příslušnost | |
Členství | KSS (KSČ) |
Narození | 12. července 1919 Ploštín ![]() |
Úmrtí | 15. ledna 1985 (ve věku 65 let) Praha ![]() |
Příbuzní | Dagmar Dzúrová |
Alma mater | Vojenská akademie generálního štábu Ozbrojených sil Ruské federace |
Profese | politik a voják |
Náboženství | ateismus |
Ocenění | Řád práce (1969) Řád Vítězného února (1974) Řád Říjnové revoluce (1978) Řád republiky (1979) Medaile Za upevňování bojového přátelství (1981) … více na Wikidatech |
Commons | Martin Dzúr |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/50/Rozkaz-c13-1968.png/280px-Rozkaz-c13-1968.png)
Biografie
editovatV roce 1941 nastoupil základní vojenskou službu v armádě Slovenského státu, v lednu 1943 na východní frontě z ní přeběhl k Rudé armádě. Příslušníkem československé vojenské jednotky v SSSR se stal 5. července 1943, odveden byl v Novochopersku.[1] Zúčastnil se bojů o Kyjev, Dukelský průsmyk, také i o své rodné město Liptovský Mikuláš.
V roce 1946 se stal vojákem z povolání. Vykonával řadu funkcí, především v týlu 2. vojenského okruhu. V letech 1958 až 1968 byl náčelníkem týlu – zástupcem ministra národní obrany. V dubnu 1968 byl jmenován do funkce ministra národní obrany v první vládě Oldřicha Černíka. Na post se dostal díky přátelství s Alexanderem Dubčekem. Zároveň měl, coby absolvent válečné školy Generálního štábu SSSR, dobré jméno i v Moskvě.[2]
V srpnu 1968 byl prvním členem československé vlády, který se oficiálně od sovětských míst dozvěděl o začínající invazi a byl varován, aby československá armáda nekladla odpor. Sověti mu tvrdili, že invaze probíhá se souhlasem vedení KSČ a Dzúr tak přislíbil, že okupaci nebude vojensky bráněno. Ještě v noci na 21. srpna byl nicméně invazními jednotkami internován.[3] O rok později v srpnu 1969 dal příkaz ČSLA k násilnému potlačení demonstrací při příležitosti prvního výročí vpádu vojsk Varšavské smlouvy.[4]
Po nástupu normalizace se udržel ve vysokých funkcích. Ministerskou funkci zastával až do roku 1985 v druhé vládě Oldřicha Černíka, třetí vládě Oldřicha Černíka, první vládě Lubomíra Štrougala, druhé vládě Lubomíra Štrougala, třetí vládě Lubomíra Štrougala a čtvrté vládě Lubomíra Štrougala.
V dubnu 1969 se účastnil schůzky mezi československými představiteli a sovětským maršálem Andrejem Antonovičem Grečkem, na které sovětské vedení nastolilo nutnost odchodu Alexandera Dubčeka z vedení strany.[5] Zastával i stranické a parlamentní posty. V letech 1968–1981 se uvádí jako účastník zasedání Ústředního výboru Komunistické strany Slovenska.[6] Vysočanský sjezd KSČ ho zvolil za člena Ústředního výboru Komunistické strany Československa, formálně pak byl do této funkce kooptován k 31. srpnu 1968. XIV. sjezd KSČ, XV. sjezd KSČ a XVI. sjezd KSČ ho v této funkci potvrdil.[7]
Po volbách roku 1971 zasedl do Sněmovny lidu (volební obvod č. 189 – Michalovce, Východoslovenský kraj). Mandát obhájil ve volbách v roce 1976 (obvod Trenčín) a volbách v roce 1981. Ve Federálním shromáždění setrval do své smrti roku 1985. Nahradil ho pak Milán Václavík.[8][9][10][11]
V roce 1969 mu byl udělen Řád práce, roku 1974 Řád Vítězného února, roku 1983 Leninův řád.[7] V dubnu 1981 obdržel medaili Za upevnění bojové družby, kterou mu propůjčil Nejvyšší sovět SSSR v souvislosti s 25. výročím Varšavské smlouvy.[12] 2. října 1984 byl také vyznamenán Řádem Klementa Gottwalda.[13] 11. ledna 1985 jej prezident Gustáv Husák z vážných zdravotních důvodů odvolal z funkce ministra; nástupcem byl téhož dne jmenován generálplukovník Milán Václavík.[14] O čtyři dny později zemřel. Pohřben je na vojenském hřbitově v Liptovském Mikuláši.[15]
Byl tchánem geografky Dagmar Dzúrové.
Vyznamenání
editovat- Pamětní medaile československé armády v zahraničí, 1944
- Československý válečný kříž 1939, 1946 udělen dvakrát[16]
- Československá medaile Za chrabrost před nepřítelem, 1946
- Řád Slovenského národního povstání, I. třída, 1947
- Kříž za chrabrost, 1948 (Polsko)
- Československý vojenský řád Bílého lva „Za vítězství“, hvězda I. stupně, 1949
- Medaile Za vítězství nad Německem ve Velké Vlastenecké válce 1941-1945[17], 1950 (SSSR)
- Řád rudé hvězdy , 1957
- Československá medaile Za službu vlasti, 1958
- Dukelská pamětní medaile, 1959
- Pamětní medaile k 20. výročí osvobození ČSSR, 1965
- Řád práce, 1969
- Řád rudé zástavy, 1970
- Medaile Za upevňování přátelství ve zbrani [18], I. stupeň, 1972
- Řád Vítězného února, 1974
- Řád Říjnové revoluce, 1978 (SSSR)
- Řád republiky, 1979
- Medaile Za upevňování bojového přátelství[19], 1980 (SSSR)
- Leninův řád, 1983 (SSSR)
- Řád Klementa Gottwalda – za budování socialistické vlasti, 1984
Odkazy
editovatReference
editovat- ↑ Záznam vojáka [online]. Vojenský ústřední archiv [cit. 2020-09-12]. Heslo Dzúr - Uličný (krycí jméno Uličný). Dostupné online.
- ↑ Rychlík, Jan: Češi a Slováci ve 20. století. Praha: Vyšehrad, 2012. ISBN 978-80-7429-133-3. S. 493.
- ↑ Ministr obrany Martin Dzúr se v srpnu 1968 stal zajatcem Sovětů [online]. zpravy.idnes.cz [cit. 2012-04-08]. Dostupné online.
- ↑ JAK NEJVYŠŠÍ STÁTNÍ ZASTUPITELSTVÍ ŠETŘÍ BRNĚNSKÝ MASAKR ? [online]. cibulka.com [cit. 2012-04-08]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2003-07-30.
- ↑ Rychlík, Jan: Češi a Slováci ve 20. století. Praha: Vyšehrad, 2012. ISBN 978-80-7429-133-3. S. 533.
- ↑ Vyhľadávanie [online]. upn.gov.sk [cit. 2012-04-08]. Dostupné online. (slovensky)
- ↑ a b Přehled funkcionářů ústředních orgánů KSČ 1945 - 1989 [online]. www.cibulka.net [cit. 2012-04-08]. Dostupné online.
- ↑ jmenný rejstřík [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2012-04-08]. Dostupné online.
- ↑ jmenný rejstřík [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2012-04-08]. Dostupné online.
- ↑ jmenný rejstřík [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2012-04-08]. Dostupné online.
- ↑ Příloha k usnesení Předsednictva Federálního shromáždění ČSSR o stanovení volebních obvodů pro volby do Federálního shromáždění č. 93/1971 Sb. [online]. mvcr.cz [cit. 2012-04-08]. Dostupné online.
- ↑ Ústav pro českou literaturu AV ČR, v. v. i. | Digitalizovaný archiv časopisů | RudePravo/1981/4/30/1.png. S. 1. archiv.ucl.cas.cz [online]. 1981-04-30 [cit. 2019-11-30]. S. 1. Dostupné online.
- ↑ Řád Klementa Gottwalda soudruhu M. Dzúrovi. Rudé právo. 10. 1984, roč. 65, čís. 234, s. 1. Dostupné online.
- ↑ Jmenován nový ministr národní obrany ČSSR. Rudé právo. 1. 1985, roč. 65, čís. 10, s. 1. Dostupné online.
- ↑ Ing. František Jedlička. Hrob Martin Dzúr [online]. Spolek pro vojenská pietní místa [cit. 2020-09-12]. Dostupné online.
- ↑ KOLEKTIV AUTORŮ. Kdo je kdo v Československu. 1. vyd. Praha: ČTK, 1969. 344 s. S. 174.
- ↑ Válka.cz, Medaile Za vítězství nad Německem ve Velké Vlastenecké válce 1941-1945
- ↑ Válka.cz, Medaile Za upevňování přátelství ve zbrani
- ↑ Válka.cz, Medaile Za upevňování bojového přátelství
Literatura
editovat- TOMEŠ, Josef, a kol. Český biografický slovník XX. století : I. díl : A–J. Praha ; Litomyšl: Paseka ; Petr Meissner, 1999. 634 s. ISBN 80-7185-245-7. S. 283.
- VOŠAHLÍKOVÁ, Pavla, a kol. Biografický slovník českých zemí : 15. sešit : Dvořák–Enz. Praha: Libri, 2012. 467–610 s. ISBN 978-80-7277-504-0. S. 508–509.
Externí odkazy
editovat- Obrázky, zvuky či videa k tématu Martin Dzúr na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Martin Dzúr
- (česky) Martin Dzúr v parlamentu
- Válka.cz, armádní generál Martin Dzúr