Saša Rašilov starší
Saša Rašilov, vlastním jménem Václav Jan Rasch (6. září 1891 Praha[2] – 3. května 1955 Praha[3]) byl český herec – komik, klaun a kabaretiér, otec kameramana Alexandra Rašilova (1936–2000), dědeček herce Saši Rašilova mladšího a jeho bratra Václava Rašilova, dlouholetý člen činohry Národního divadla v Praze.
Saša Rašilov starší | |
---|---|
![]() | |
Narození | 6. září 1891 Praha |
Úmrtí | 3. května 1955 (ve věku 63 let) Praha |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Děti | Saša Rašilov |
Příbuzní | Saša Rašilov mladší (vnuk)[1] Václav Rašilov (vnuk)[1] |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
syn | Saša Rašilov |
---|---|
vnuk | Saša Rašilov mladší |
vnuk | Václav Rašilov |
Životopis
editovatSám Saša Rašilov o sobě celý život tvrdil, že pochází ze zchudlé šlechtické rodiny a jeho celé jméno zní Wenzel Rasch rytíř von Hessen[4], šlo ale zřejmě o jednu z jeho četných mystifikací. Otec Anton Rasch (1845–1901) byl správcem šlechtického kasina v Celetné ulici,[p 1] zemřel náhle v roce 1901, když bylo Sašovi deset let. V tu dobu již žili jen tři sourozenci ze dvanácti dětí, které rodina měla[5]. Nejstarší ze synů byl violoncellistou v orchestru německého divadla v Brně, proto se Saša s matkou na krátko odstěhovali do Brna. Brzy se však vrátili do Prahy a žili na Žižkově. Matka v roce 1909 zemřela a v témže roce se Saša vyučil typografem a v letech 1909 až 1914 pracoval v pražských typografických závodech firmy Theodora Venta[6],[7].
Z první světové války se vrátil v roce 1916 poté, co dokázal nasimulovat závažnou nervovou nemoc a byl superarbitrován (podle svědectví jeho hereckého kolegy Františka Smolíka, který s ním za války sloužil u stejného útvaru)[8]. Po svém návratu do Prahy doby začal vystupovat v pražských kabaretech (Varieté v Karlíně, Rokoko, Longenův kabaret Bum, Revoluční scéna a Červená sedma). V Rokoku jej v roce 1920 viděl v titulní roli Molièrovy hry, upravené Eduardem Bassem jako revue a režírované Jiřím Drémanem, s názvem Pán z Prasátkova K. H. Hilar[9], tehdy ještě umělecký šéf Divadla na Vinohradech. Z Rokoka přestoupil Rašilov ještě krátce do kabaretu Bum, kde působili další významní komici (Vlasta Burian, Ferenc Futurista, Eman Fiala, Josef Rovenský a Karel Noll) a kabaret však po půl roce zanikl kvůli sporům v souboru. V roce 1921 z popudu tehdejšího nového šéfa činohry Karla Hugo Hilara přišel Rašilov na zkoušky a od 1. září 1921 se stal řádným členem činohry souboru Národního divadla v Praze, kde působil až do své smrti v roce 1955.
Z vystupování v kabaretu nabyl mnoho praktických hereckých zkušeností, zejména schopnosti improvizovat a navázat kontakt s diváky. Měl pozoruhodnou schopnost osobitě přetvářet klasické divadelní role podle svého naturelu, což ho posléze udělalo velice populárním.
Ještě v době po přijetí do Národního divadla bezplatně vypomáhal ve starožitnictví Emila Bernera v Praze a později se sám stal sběratelem starožitností, především hodin, porcelánu a nábytku, který i sám opravoval[10]. Po návratu z války bydlel na Starém Městě v Domě U železných dveří v Michalské ulici, později si koupil hausbót, na kterém několik let bydlel a který nechával kotvit v Podolí nebo u Žofína naproti Národnímu divadlu[11]. Při plavbách po Vltavě si oblíbil Zbraslav a v roce 1931 si zde pořídil dům. Aby získal peníze, začal se aktivněji zabývat filmem. V české kinematografii však začal působit už před první světovou válkou v roce 1913 ještě v průkopnických dobách českého němého filmu. Nicméně film jako takový příliš rád neměl, neboť mu zde především scházeli diváci a divadelní publikum.
Byl nejen v divadle, ale i v životě jedním z nejproslulejších bohémských mystifikátorů[12], srovnávaných v tomto směru např. s Jaroslavem Haškem[13].
Citát
editovat„ | Na každém představení „Sokyně“ jsem se musel znovu obdivovat Rašilovově komice, jeho tryskající nápaditosti, kterou obměňoval svou postavu. Na scénu s ním jsem se vždycky těšil po celý den. Ten veliký, ne dost doceněný herec byl svou tvůrčí intuicí podoben Marii Hübnerové. Tak jako ona, i on dovedl hereckým citem bezpečně vyhmátnout postavu a nemusel o ní přemýšlet. O takových se říká, že jsou to herci „z boží milosti“. | " |
— Ladislav Boháč [14] |
Ocenění
editovat- 1941 Národní cena
- 1953 titul zasloužilý umělec
Divadelní role, výběr
editovat- 1921 Jaroslav Kvapil: Princezna Pampeliška, Tulák, (j. h.), Národní divadlo, režie Gustav Schmoranz
- 1921 Alois Jirásek: Lucerna, Žan, (j. h.), Národní divadlo, režie Gustav Schmoranz
- 1922 August Strindberg: Královna Kristýna, Kupec Allerts, Národní divadlo, režie K.H.Hilar
- 1922 František Xaver Svoboda: Čekanky, Adjunkt Ptáček, Stavovské divadlo, režie Karel Želenský
- 1923 Luigi Pirandello: Šest postav hledá autora, Druhý herec, Stavovské divadlo, režie Karel Dostal
- 1924 Alois Jirásek: Jan Žižka, Jakub, Národní divadlo, režie Vojta Novák
- 1925 René Fauchois: Mluvící opice, Zizi, Stavovské divadlo, režie Karel Dostal
- 1926 William Shakespeare: Hamlet, Polonius, Národní divadlo, režie K. H. Hilar
- 1926 William Shakespeare: Blažena a Beneš, Kalina, Národní divadlo, režie K. H. Hilar
- 1926 William Shakespeare: Jak se vám líbí, Sylvius, Stavovské divadlo, režie K. H. Hilar
- 1928 William Shakespeare: Zkrocení zlé ženy, Grumio, Národní divadlo, režie Karel Dostal
- 1928 Rudolf Medek: Plukovník Švec, Pan Kódl, Národní divadlo, režie Karel Dostal
- 1929 William Shakespeare: Král Lear, Šašek, Národní divadlo, režie K. H. Hilar
- 1930 Josef Kajetán Tyl: Strakonický dudák, Kalafuna, Národní divadlo, režie Karel Dostal
- 1932 Josef Čapek: Tlustý pradědeček, lupiči a detektivové, Tlustý pradědeček, Národní divadlo, režie Jiří Frejka
- 1932 Nikolaj Vasiljevič Gogol: Ženitba, Podkolesin, Národní divadlo, režie K. H. Hilar
- 1933 William Shakespeare: Sen noci svatojánské, Klubko, Národní divadlo, režie K. H. Hilar
- 1933 Jan Nepomuk Štěpánek: Čech a Němec, Správce, Stavovské divadlo, režie Vojta Novák
- 1935 Branislav Nušić: Truchlící pozůstalí, Agaton Arsič, Stavovské divadlo, režie Zvonimír Rogoz
- 1936 Jaroslav Hilbert: Druhý břeh, Vaněk, Stavovské divadlo, režie Karel Dostal
- 1938 Molière: Zdravý nemocný, Argan, Stavovské divadlo, režie Karel Dostal
- 1938 Viktor Dyk: Zmoudření Dona Quijota, Sancho Panza, Národní divadlo, režie Aleš Podhorský
- 1939 Johann Wolfgang von Goethe:Faust, Brander, Národní divadlo, režie Karel Dostal
- 1943 Ladislav Stroupežnický: Naši furianti, Josef Habršperk, Národní divadlo, režie Aleš Podhorský
- 1946 Josef Čapek, Karel Čapek: Ze života hmyzu, Chrobák, Národní divadlo, režie Jindřich Honzl
- 1947 A. V. Suchovo–Kobylin: Svatba Krečinského, Raspljujev, Stavovské divadlo, režie Aleš Podhorský
- 1947 Jean Anouilh: Pozvání na zámek, Messerschmann, Stavovské divadlo, režie František Salzer
- 1948 Nikolaj Vasiljevič Gogol: Revisor, Hejtman, Národní divadlo, režie Jindřich Honzl
- 1949 George Bernard Shaw: Živnost paní Warrenové, Pastor Samuel Gardner, Tylovo divadlo, režie Vojta Novák
- 1950 Alexandr Nikolajevič Ostrovskij: Výnosné místo, Jusov, Tylovo divadlo, režie Jan Škoda
- 1951 Anton Pavlovič Čechov: Višňový sad, Piščík, Tylovo divadlo, režie Antonín Dvořák
- 1952 Alois Jirásek: Lucerna, Vrchní, Národní divadlo, režie Ladislav Boháč
- 1953 Ota Šafránek: Vlastenec, továrník Kanders, Tylovo divadlo, režie František Salzer
Filmografie, výběr
editovat- 1913 Život šel kolem
- 1923 Únos bankéře Fuxe
- 1926 Mořská panna
- 1931 Dobrý voják Švejk, role: Švejk, režie Martin Frič
- 1935 Bezdětná, správce, režie M. Krňanský
- 1937 Mravnost nade vše, Dr.Mach, režie Martin Frič
- 1938 Andula vyhrála, Mráček, režie M. Cikán
- 1940 Panna, Piskoř – majitel penzionu, režie F. Čáp
- 1942 Přijdu hned, Václav Barvínek – vycpavač zvěře, režie Otakar Vávra; Saša Rašilov byl spoluautorem námětu i scénáře
- 1945 Rozina sebranec Frater Bartolo, režie Otakar Vávra
- 1946 Pancho se žení, starosta města, režie Rudolf Hrušínský a František Salzer
- 1946 Nezbedný bakalář, konšel, režie Otakar Vávra
- 1947 Uloupená hranice, vrchní respicient, režie J. Weiss
- 1948 Křížová trojka, komorník Lebeda, režie V. Gajer
- 1948 Hostinec „U kamenného stolu“, hostinský Tatrmuž
- 1949 Revoluční rok 1848, F. Houska, režie Václav Krška
- 1949 Rodinné trampoty oficiála Tříšky, Tříška, režie J. Mach
- 1951 Mikoláš Aleš, Rendl, režie V. Krška
- 1952 Mladá léta, Parys, režie V. Krška
- 1953 Divotvorný klobout, kupec Koliáš, režie Alfréd Radok
- 1954 Kavárna na hlavní třídě, kavárník Stýblo, režie M. Hubáček
Divadelní osobnosti o Sašovi Rašilovovi
editovat- Saša Rašilov! Na toho nesmím zapomenout. Nepoznala jsem živelnějšího herce, živelnějšího člověka. Podle mne jeden z největších herců naší generace. Nej, nej, nej...Prostě Rašilov byl Rašilov. Měl tak výraznou tvář, že žádná maska, žádná paruka nemohla změnit jeho vizáž. A přece byl v každé roli úplně jiný. Proměňoval se – ne fyzicky, ale někde uvnitř – jako fakír.[15]
- Komik z boží milosti. Zase celou svou bytostí. Jak ten se dovedl od srdce, od plic a vím já od čeho jiného smát! Patřil mezi ty, kteří se dokonce zasmáli povedenému žertíku jiných na svou adresu. Těch lumpárniček, co se mu navyváděli dobráci kolegové – a nejen oni, i technický personál![15]
- Sašu Rašilova jsem měl velice rád na jevišti i mimo jeviště. Miloval jsem jeho neodolatelně svérázný humor i osobitý způsob života. O obojím koluje nepřeberné množství pěkných anekdotických historek. Ale já jsem obdivoval především jeho vzácnou schopnost tvořit na scéně postavy, ve kterých rozhraní mezi komikou a tragikou, mezi radostí a smutkem, úsměvem a slzami je tak jemné, že je takřka neznatelné.[16]
Odkazy
editovatPoznámky
editovatReference
editovat- ↑ a b Dostupné online.
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu v matrice farnosti sv. Jiljí, Praha-Staré Město
- ↑ Zasloužilý umělec Saša Rašilov zemřel. Rudé právo [online]. 5. 5. 1955 [cit. 2020-05-18]. Dostupné online.
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 12, 21, 45
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 15
- ↑ Kolektiv autorů: Národní divadlo a jeho předchůdci, Academia, Praha, 1988, str. 406
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 21, 22
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 21, 22
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 29
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 43–4, 48–50
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 69, 70
- ↑ Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965, str. 24
- ↑ Kolektiv autorů: Národní divadlo a jeho předchůdci, Academia, Praha, 1988, str. 406
- ↑ Ladislav Boháč: Tisíc a jeden život, Odeon, Praha, 1981, str. 158
- ↑ a b Vlasta Fabianová: Jsem to já?, Odeon, Praha, 1993, str. 236, ISBN 80-207-0419-1
- ↑ B. Bezouška, V. Pivcová, J. Švehla: Thespidova kára Jana Pivce, Odeon, Praha, 1985, str. 121
Literatura
editovat- Svatopluk Beneš: Být hercem, Melantrich, Praha, 1992, str. 35, 75, 81, 98
- Bohumil Bezouška: Tajnosti zákulisí, Panton, 1977, str. 157–9
- B. Bezouška, V. Pivcová, J. Švehla: Thespidova kára Jana Pivce, Odeon, Praha, 1985, str. 96, 98, 107, 116, 121, 142, 148, 154, 174, 178, 247–8, 319, 322, 327, 331, 336, 359, 362
- Ladislav Boháč: Tisíc a jeden život, Odeon, Praha, 1981, str. 65, 75, 104, 111, 113, 118, 158–9, 224–5, 257, 303, 305
- František Černý: Hraje František Smolík, Melantrich, Praha, 1983, str. 61, 159, 190–1, 230, 251, 333
- František Černý: Kapitoly z dějin českého divadla, Academia, Praha, 2000, str. 210, 252, 260, 273, ISBN 80-200-0782-2
- František Černý: Měnivá tvář divadla aneb Dvě století s pražskými herci, Mladá fronta, 1978, str. 128, 131, 159, 172, 217, 219, 230, 252, 262, 274, 299
- Jindřich Černý: Osudy českého divadla po druhé světové válce – Divadlo a společnost 1945–1955, Academia, Praha, 2007, str. 81, 247–8, 371, 495, ISBN 978-80-200-1502-0
- Antonín Dolenský: Kulturní adresář ČSR, vyd. Českolipská knih– a kamenotiskárna, Česká Lípa, 1936, str. 444
- Antonín Dvořák: Saša Rašilov, Orbis, Praha, 1965
- Vlasta Fabianová: Jsem to já?, Odeon, Praha, 1993, str. 222, 227, 232–3, 235–6, 238, 345, ISBN 80-207-0419-1
- Joža Götzová: Profily českých herců, vyd. S. V. U. Mánes, Praha, nedat. (okolo 1931), str. 57, 92–4
- Michal Herzán, Marie Formáčková: Josef Hlinomaz – Něžný drsňák, Euromedia Group, Praha, 2009, str. 115–6, ISBN 978-80-249-1252-3
- Eva Högerová, Ljuba Klosová, Vladimír Justl: Faustovské srdce Karla Högera, Mladá fronta, Praha, 1994, str. 101–2, 195, 242, 347, ISBN 80-204-0493-7
- Kolektiv autorů: Dějiny českého divadla/IV., Academia, Praha, 1983, str. 29, 50–1, 67, 117, 133, 136, 246, 357, 469, 496, 499, 597, 603, 609, 649, 666
- Kolektiv autorů: Národní divadlo a jeho předchůdci, Academia, Praha, 1988, str. 406–7
- Hana Konečná a kol.: Čtení o Národním divadle, Odeon, Praha, 1983, str. 125, 265, 316, 321, 323, 387, 397
- Stanislav Motl: Mraky nad Barrandovem, Rybka Publishers, Praha, 2006, str. 117, 166, 206–8, ISBN 80-86182-51-7
- Stanislav Motl: Prokletí Lídy Baarové, Rybka Publishers, Praha, 2002, str. 137, ISBN 80-86182-61-4
- Ladislav Pešek: Tvář bez masky, Odeon, Praha, 1977, str. 21, 34, 143, 148
- Olga Spalová: Sága rodu Budilova, Odeon, Praha, 1978, str. 307, 312, 324–5
- Ondřej Suchý, Oldřich Dudek: Ljuba jako vystřižená, Melantrich, Praha, 1986, str. 32
- Jiří Tvrzník: Šest dýmek Františka Filipovského, vyd. Novinář, 1981, str. 289–296
- Marie Valtrová – Ota Ornest: Hraje váš tatínek ještě na housle?, Primus, Praha, 1993, str. 15–6, 50, 233, ISBN 80-85625-19-9
Externí odkazy
editovat- Obrázky, zvuky či videa k tématu Saša Rašilov starší na Wikimedia Commons
- Saša Rašilov starší na Kinoboxu
- Saša Rašilov starší v Česko-Slovenské filmové databázi
- Filmografie
- Saša Rašilov starší v Internet Movie Database (anglicky)
- Saša Rašilov – v cyklu České televize Příběhy slavných