„Jean-Pierre Pedrazzini” változatai közötti eltérés
[ellenőrzött változat] | [ellenőrzött változat] |
a link kékítés AWB |
|||
(21 közbenső módosítás, amit 12 másik szerkesztő végzett, nincs mutatva) | |||
1. sor: | 1. sor: | ||
{{személy infobox |
{{személy infobox |
||
|kép=Jean-Pierre Pedrazzini P8270219.jpg |
|kép=Jean-Pierre Pedrazzini P8270219.jpg |
||
|képaláírás=Jean-Pierre Pedrazzini mellszobra<br>(Budapest, |
|képaláírás=Jean-Pierre Pedrazzini mellszobra<br>(Budapest, II. János Pál pápa tér)}} |
||
<!--[[Kép:Jean-Pierre Pedrazzini.jpg|200px|jobbra|bélyegkép|Jean-Pierre Pedrazzini mellszobra Budapesten]] |
<!--[[Kép:Jean-Pierre Pedrazzini.jpg|200px|jobbra|bélyegkép|Jean-Pierre Pedrazzini mellszobra Budapesten]] |
||
--> |
--> |
||
11. sor: | 11. sor: | ||
Gyermekkorát [[Párizs]]ban és [[Monaco|Monte-Carlóban]] töltötte. [[Franciaország]] német megszállásakor a család [[Nizza|Nizzába]] költözött, majd [[1943]]-ban [[Svájc]]ban húzódott meg. Tanulmányait Nizzában kezdte, majd [[Neuchâtel]]ben, [[Davos]]ban, végül [[Genf]]ben, a kereskedelmi főiskolán folytatta. |
Gyermekkorát [[Párizs]]ban és [[Monaco|Monte-Carlóban]] töltötte. [[Franciaország]] német megszállásakor a család [[Nizza|Nizzába]] költözött, majd [[1943]]-ban [[Svájc]]ban húzódott meg. Tanulmányait Nizzában kezdte, majd [[Neuchâtel]]ben, [[Davos]]ban, végül [[Genf]]ben, a kereskedelmi főiskolán folytatta. |
||
Szülei válása után az apa Svájcban maradt, az anya Monte-Carlóba költözött, ő pedig Marie-Charlotte nővérével együtt Párizsba ment, ahol előbb – autóversenyzői álmokat dédelgetve – hivatásos gépkocsivezetői jogosítványt szerzett, majd [[1948]]-ban, az éppen akkor alapított ''Paris Match'' magazin munkatársa lett. A háború alatt [[autodidakta]] módon [[ |
Szülei válása után az apa Svájcban maradt, az anya Monte-Carlóba költözött, ő pedig Marie-Charlotte nővérével együtt Párizsba ment, ahol előbb – autóversenyzői álmokat dédelgetve – hivatásos gépkocsivezetői jogosítványt szerzett, majd [[1948]]-ban, az éppen akkor alapított ''Paris Match'' magazin munkatársa lett. A háború alatt [[autodidakta]] módon [[Fényképezés|fényképezni]] megtanult fiatal gyors karriert futott be: a neves Walter Carone segédjeként kezdett, [[1950]]-ben előlépett fényképésszé, majd vezető fotóriporterré. Néhány év alatt bejárta mindazon helyeket, ahol az [[1950-es évek]] elején fontos dolgok történtek: [[Indokína]], [[Egyiptom]], a [[Magreb]] és [[Kaukázus (régió)|Kaukázusi]] térség, vagy [[Északi-sark]]. Hírnevét [[II. Erzsébet brit királynő]] koronázásán és [[Faruk]] egyiptomi [[király]] lemondásakor készített képsorai alapozták meg [[1952]]-ben. Olyan sztárok halhatatlanságához járult hozzá fotóival, mint [[Charlie Chaplin]], [[Maurice Chevalier]], [[Sophia Loren]], [[Brigitte Bardot]], [[Édith Piaf]], [[Marlene Dietrich]], vagy [[Vittorio De Sica|Vittorio de Sica]]. Ő fényképezhetett [[1955]]-ben [[III. Rainier monacói herceg|III. Rainier]] monacói herceg és az éppen [[Cannes]]-ban forgató [[Amerikai Egyesült Államok|amerikai]] filmcsillag, a későbbi hercegnő, [[Grace Kelly]] első találkozóján is. |
||
⚫ | [[1956]] júliusában barátja és kollégája, Dominique Lapierre újságíróval eljutott a [[vasfüggöny]] mögé is: engedélyt kapott arra,<ref>Pedrazzini családja úgy tudja, hogy [[Nyikita Szergejevics Hruscsov|Hruscsov]], akinek szüksége volt a „nyitottság” demonstrálására, [[Josip Broz Tito|Tito]] közbenjárására engedélyezte az utat.</ref> hogy – kísérettel ugyan, de – bejárja a nyugati újságírók elől addig elzárt [[Szovjetunió|szovjet]] területeket. A riporterpáros, |
||
[[1955]]. [[november 10.|november 10-én]] vette feleségül Párizsban Annie Falkot. |
[[1955]]. [[november 10.|november 10-én]] vette feleségül Párizsban Annie Falkot. |
||
⚫ | [[1956]] júliusában barátja és kollégája, Dominique Lapierre újságíróval eljutott a [[vasfüggöny]] mögé is: engedélyt kapott arra,<ref>Pedrazzini családja úgy tudja, hogy [[Nyikita Szergejevics Hruscsov|Hruscsov]], akinek szüksége volt a „nyitottság” demonstrálására, [[Josip Broz Tito|Tito]] közbenjárására engedélyezte az utat.</ref> hogy – kísérettel ugyan, de – bejárja a nyugati újságírók elől addig elzárt [[Szovjetunió|szovjet]] területeket. A riporterpáros, a feleségekkel együtt, mintegy 15 ezer kilométert tett meg gépkocsival a [[Minszk]] – [[Moszkva]] – [[Nyizsnyij Novgorod|Gorkij]] – [[Harkiv (település)|Harkov]] – [[Kijev]] – [[Rosztov-na-Donu]] – [[Krasznodar]] – [[Szocsi]] – [[Szuhumi]] – [[Gori]] – [[Tbiliszi]] – [[Poti]] útvonalon. Az utazásról készített beszámolók és páratlan dokumentum értékű fekete-fehér és színes felvételek folyamatosan jelentek meg a magazinban, majd [[1957]]-ben Pedrazzini halála után az egész anyagot [[könyv]] alakban is kiadták ''En liberté sur les routes d’URSS'' (Szabadon a [[Szovjetunió|SZU]] útjain) és ''Russie portes ouvertes'' (Oroszország, nyitott kapuk) címmel. |
||
⚫ | Az [[1956-os forradalom]] hírére három másik társával<ref>Dominique Beretty, Franz Goëss és Russ Melcherre</ref> sürgősen [[Magyarország]]ra utazott. [[október 28.|Október 28-án]] már [[Mosonmagyaróvár]]on fényképezte a sortűz áldozatainak temetését. Másnap [[Budapest]]re érkezett, ahol a tűzszünet és általános amnesztia kihirdetése után megkönnyebbült pesti utcákon készített életképeket. [[október 30.|30]]-án reggel, amikor megtudta, hogy a [[Köztársaság téri |
||
⚫ | Az [[1956-os forradalom]] hírére három másik társával<ref>Dominique Beretty, Franz Goëss és Russ Melcherre</ref> sürgősen [[Magyarország]]ra utazott. [[október 28.|Október 28-án]] már [[Mosonmagyaróvár]]on fényképezte a sortűz áldozatainak temetését. Másnap [[Budapest]]re érkezett, ahol a tűzszünet és általános amnesztia kihirdetése után megkönnyebbült pesti utcákon készített életképeket. [[október 30.|30]]-án reggel, amikor megtudta, hogy a [[A Köztársaság téri pártház ostroma|Köztársaság téren összecsapások]] kezdődtek, tudósítótársával és segítőjével, Paul Mathias-szal odasietett. A tér pártházhoz közeli, 25. számú ház előtt fényképezett, amikor – még ma sem tisztázott körülmények között – géppisztolysorozat érte: testébe tizennégy golyó fúródott és roncsolta szét lábait, hasát és gerincét. A sebesült riportert sürgősen a [[Péterfy Sándor Utcai Kórház-Rendelőintézet és Baleseti Központ|Péterfy Sándor Utcai Kórházba]] szállították, ahol kétszer is megműtötték. Riportertársának sikerült elintéznie, hogy 1956. [[november 3.|november 3-án]] repülőgéppel [[Párizs]]ba szállítsák, s a [[Neuilly-sur-Seine]]-i klinikán újabb műtéteknek vessék alá. |
||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
==Emlékezete== |
==Emlékezete== |
||
⚫ | |||
*Fotóit – elsősorban a Szovjetunióban és Magyarországon készítetteket – számos alkalommal állítják ki napjainkban is; hazánkban [[2001]] októberében a [[Francia Intézet|Budapesti Francia Intézet]], [[2003]] őszén pedig a [[Magyar Nemzeti Múzeum]] rendezett képeiből tárlatot. |
*Fotóit – elsősorban a Szovjetunióban és Magyarországon készítetteket – számos alkalommal állítják ki napjainkban is; hazánkban [[2001]] októberében a [[Francia Intézet|Budapesti Francia Intézet]], [[2003]] őszén pedig a [[Magyar Nemzeti Múzeum]] rendezett képeiből tárlatot. |
||
*[[Budapest VIII. kerülete|Budapest, VIII. kerület]], |
*[[Budapest VIII. kerülete|Budapest, VIII. kerület]], [[II. János Pál pápa tér (Budapest)|II. János Pál pápa tér]] 25. számú házon [[1990]] óta emléktábla jelöli a helyet, ahol megsebesült. |
||
*Ugyancsak a Köztársaság téren avatták fel mellszobrát, a forradalom 50. évfordulóján.<ref>A mellszobrot Franciaország és Svájc magyarországi nagykövetségei, illetve a ''Paris Match'' magazin állíttatták a Szent László Ifjúsági Szövetség kezdeményezésére; a Svájci Államszövetség elnöke, a Francia Köztársaság európa-ügyi minisztere és a ''Paris Match'' magazin szerkesztőségi igazgatója avatta fel [[2006]]. [[október 23.|október 23-án]].</ref> |
*Ugyancsak a Köztársaság téren avatták fel mellszobrát, a forradalom 50. évfordulóján.<ref>A mellszobrot Franciaország és Svájc magyarországi nagykövetségei, illetve a ''Paris Match'' magazin állíttatták a Szent László Ifjúsági Szövetség kezdeményezésére; a Svájci Államszövetség elnöke, a Francia Köztársaság európa-ügyi minisztere és a ''Paris Match'' magazin szerkesztőségi igazgatója avatta fel [[2006]]. [[október 23.|október 23-án]].</ref> |
||
*A budapesti Francia Intézetben egy terem viseli nevét. |
*A budapesti Francia Intézetben egy terem viseli nevét. |
||
*[[2006]]-ban Villi Hermann svájci [[filmrendező]] ''Pédra. Un reporter sans frontières'' címmel [[dokumentumfilm]]et készített a riporter életéről [http://www.imdb.com/title/tt0940927/ (IMDb)]. |
*[[2006]]-ban Villi Hermann svájci [[filmrendező]] ''Pédra. Un reporter sans frontières'' címmel [[dokumentumfilm]]et készített a riporter életéről [http://www.imdb.com/title/tt0940927/ (IMDb)]. |
||
*2003 őszén [[a magyar kormány]] érdemrendet adományozott Pedrazzini családjának a Nemzeti Múzeumban tiszteletére rendezett kiállítás alkalmából. |
*2003 őszén [[Medgyessy-kormány|a magyar kormány]] érdemrendet adományozott Pedrazzini családjának a Nemzeti Múzeumban tiszteletére rendezett kiállítás alkalmából. |
||
*A ''Paris-Match'' magazin szerkesztősége a 3000., jubileumi számot (2006. november) Jean-Pierre Pedrazzini emlékének szentelte. |
*A ''Paris-Match'' magazin szerkesztősége a 3000., jubileumi számot (2006. november) Jean-Pierre Pedrazzini emlékének szentelte. |
||
* Alakja felbukkan többször visszatérő epizódszereplőként [[Kondor Vilmos]] magyar író 1956 októberében játszódó, ''[[Budapest novemberben]]'' című bűnügyi regényében; a főhős az előző napok találkozásai után [[október 30.|október 30]]-án a [[II. János Pál pápa tér (Budapest)|Köztársaság téren]] is találkozik vele, sőt egyik fényképezőgépével ő maga kattint el néhány képkockát, hogy megörökítse a [[A Köztársaság téri pártház ostroma|pártház ostromának]] néhány eseményét, utóbb végzetesnek bizonyuló sebesülése után pedig segít neki kórházba jutni. |
|||
== Bibliográfia == |
== Bibliográfia == |
||
*''En Liberté sur les Routes d’URSS'', Edition Grasset, Párizs, [[1957]] |
*''En Liberté sur les Routes d’URSS'', Edition Grasset, Párizs, [[1957]] |
||
*''Russie portes ouvertes: photos de Jean-Pierre Pedrazzini'', Edition Payot, Párizs, 1957 ([[Német nyelv|németül]]: ''So lebt man heute in Russland'', Broschek & Co, [[Hamburg]], 1957) |
*''Russie portes ouvertes: photos de Jean-Pierre Pedrazzini'', Edition Payot, Párizs, 1957 ([[Német nyelv|németül]]: ''So lebt man heute in Russland'', Broschek & Co, [[Hamburg]], 1957) |
||
*''Il était une fois l'URSS'', Robert Laffont, Párizs, [[2005]] ISBN |
*''Il était une fois l'URSS'', Robert Laffont, Párizs, [[2005]] {{ISBN|2-221-10546-X}} ([[Olasz nyelv|olaszul]]: ''C’era una volta l’URSS'', Il Saggiatore, Milano, 2005) – A Padrazzini fotóival illusztrált könyvet Dominique Lapierre adta ki társára emlékezve. |
||
*''Une Passion foudroyée'' ''(Lettres d’amour Paris, 1955 – Budapest, 1956)'', Michalon, Párizs, [[2006]] ISBN |
*''Une Passion foudroyée'' ''(Lettres d’amour Paris, 1955 – Budapest, 1956)'', Michalon, Párizs, [[2006]] {{ISBN|2-84186-351-4}} – Marine Falk-Leplat, elhunyt édesanyja kívánságának megfelelően 2006 októberében jelentette meg Annie Falk és Jean-Pierre Pedrazzini 1955. tavaszi összeismerkedése és a fotóriporter 1956. novemberi elhalálozása között váltott szerelmes leveleit; a kötetet Pedrazzini fotói, illetve családi felvételek illusztrálják. |
||
*''Budapest 1956 – le prix de la liberté. Le regard de Jean-Pierre Pedrazzini photographe à Paris Match'' / ''Budapest 1956 – a szabadság ára. Jean-Pierre Pedrazzini, a Paris Match fényképészének látószöge''; Francia Nagykövetség, Francia Intézet, Bp., 2006 |
|||
== Jegyzetek == |
== Jegyzetek == |
||
44. sor: | 45. sor: | ||
== Források == |
== Források == |
||
*{{hiv-web |url=https://www.swissinfo.ch/fre/culture/pedrazzini--un-grand-reporter-devenu-un-mythe/5513264 |cím=Pedrazzini, un grand reporter devenu un mythe |elérés=2018-04-11 |szerző=Gemma d'Urso |dátum=2006-10-20 |munka= |kiadó=SWI swissinfo.ch |nyelv=fr |archívurl=https://web.archive.org/web/20180411173619/https://www.swissinfo.ch/fre/culture/pedrazzini--un-grand-reporter-devenu-un-mythe/5513264 |archívdátum=2018-04-11 |idézet= }} |
|||
{{commonskat|Jean-Pierre Pedrazzini|Jean-Pierre Pedrazzini}} |
|||
*{{hiv-web |url=http://imagofilm.ch/pedra/ita/biografia.php |cím=Biografia di Jean-Pierre Pedrazzini (30 gennaio 1927 – 7 novembre 1956) |elérés=2018-04-11 |szerző=Antonio Mariotti |év=2011 |kiadó= Imagofilm.ch |nyelv=it |archívurl=https://web.archive.org/web/20160307094555/http://imagofilm.ch/pedra/ita/biografia.php |archívdátum=2016-03-07 |idézet= }} |
|||
*[http://www.tsr.ch/tsr/index.html?siteSect=200001&sid=7180694 Pedrazzini, egy mítosszá vált vezető riporter {{fr}}] |
|||
*{{hiv-web |url=http://www.terasz.hu/main.php?id=egyeb&page=cikk&cikk_id=4797 |cím=Jean-Pierre Pedrazzini fényképei |elérés=2018-04-11 |szerző=[H.K.] |dátum=2003-10-21 |munka= |kiadó=Terasz.hu |archívurl=https://web.archive.org/web/20160305145846/http://www.terasz.hu/main.php?id=egyeb&page=cikk&cikk_id=4797 |archívdátum=2016-03-05 |idézet= }} |
|||
*[http://www.imagofilm.ch/pedra/ita/biografia.php Jean-Pierre Pedrazzini életrajza {{it}}] |
|||
*[http://www.terasz.hu/main.php?id=egyeb&page=cikk&cikk_id=4797 Jean-Pierre Pedrazzini fényképei – Terasz.hu] |
|||
{{nemzetközi katalógusok}} |
{{nemzetközi katalógusok}} |
||
{{portál|művészet}} |
|||
{{DEFAULTSORT:Pedrazzini Jeanpierre}} |
{{DEFAULTSORT:Pedrazzini Jeanpierre}} |
||
⚫ | |||
⚫ | |||
[[Kategória:Párizsiak]] |
|||
[[Kategória:Svájciak]] |
[[Kategória:Svájciak]] |
||
[[Kategória:Francia fotográfusok]] |
[[Kategória:Francia fotográfusok]] |
||
[[Kategória:Az 1956-os forradalom szereplői]] |
[[Kategória:Az 1956-os forradalom szereplői]] |
||
⚫ | |||
⚫ |
A lap jelenlegi, 2023. június 6., 14:27-kori változata
Jean-Pierre Pedrazzini | |
![]() | |
Jean-Pierre Pedrazzini mellszobra (Budapest, II. János Pál pápa tér) | |
Született | 1927. január 30.[1][2][3] Párizs[4] |
Elhunyt | 1956. november 7. (29 évesen)[1][5][6][7][2] Neuilly-sur-Seine |
Álneve | Pedra |
Állampolgársága | |
Foglalkozása |
|
Halál oka | sérülés |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Jean-Pierre Pedrazzini témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Jean-Pierre Pedrazzini (becenevén: Pédra) (Párizs, 1927. január 30. – Neuilly-sur-Seine, Franciaország 1956. november 7.) francia-svájci fotóriporter, a Paris Match tudósítója, aki Budapesten, az 1956-os forradalom alatt szerzett halálos sebesülést.
Élete
[szerkesztés]Apja, Guglielmo Pedrazzini (1896-1971) a svájci Ticino kantonból, anyja, Francine Crovetto (1895–1976) a Monacói Hercegségből származott. Jean-Pierre a család harmadik, legkisebb gyermeke volt. Az apa állampolgársága és születési helye révén automatikusan francia-svájci kettős állampolgár lett.
Gyermekkorát Párizsban és Monte-Carlóban töltötte. Franciaország német megszállásakor a család Nizzába költözött, majd 1943-ban Svájcban húzódott meg. Tanulmányait Nizzában kezdte, majd Neuchâtelben, Davosban, végül Genfben, a kereskedelmi főiskolán folytatta.
Szülei válása után az apa Svájcban maradt, az anya Monte-Carlóba költözött, ő pedig Marie-Charlotte nővérével együtt Párizsba ment, ahol előbb – autóversenyzői álmokat dédelgetve – hivatásos gépkocsivezetői jogosítványt szerzett, majd 1948-ban, az éppen akkor alapított Paris Match magazin munkatársa lett. A háború alatt autodidakta módon fényképezni megtanult fiatal gyors karriert futott be: a neves Walter Carone segédjeként kezdett, 1950-ben előlépett fényképésszé, majd vezető fotóriporterré. Néhány év alatt bejárta mindazon helyeket, ahol az 1950-es évek elején fontos dolgok történtek: Indokína, Egyiptom, a Magreb és Kaukázusi térség, vagy Északi-sark. Hírnevét II. Erzsébet brit királynő koronázásán és Faruk egyiptomi király lemondásakor készített képsorai alapozták meg 1952-ben. Olyan sztárok halhatatlanságához járult hozzá fotóival, mint Charlie Chaplin, Maurice Chevalier, Sophia Loren, Brigitte Bardot, Édith Piaf, Marlene Dietrich, vagy Vittorio de Sica. Ő fényképezhetett 1955-ben III. Rainier monacói herceg és az éppen Cannes-ban forgató amerikai filmcsillag, a későbbi hercegnő, Grace Kelly első találkozóján is.
1955. november 10-én vette feleségül Párizsban Annie Falkot.
1956 júliusában barátja és kollégája, Dominique Lapierre újságíróval eljutott a vasfüggöny mögé is: engedélyt kapott arra,[8] hogy – kísérettel ugyan, de – bejárja a nyugati újságírók elől addig elzárt szovjet területeket. A riporterpáros, a feleségekkel együtt, mintegy 15 ezer kilométert tett meg gépkocsival a Minszk – Moszkva – Gorkij – Harkov – Kijev – Rosztov-na-Donu – Krasznodar – Szocsi – Szuhumi – Gori – Tbiliszi – Poti útvonalon. Az utazásról készített beszámolók és páratlan dokumentum értékű fekete-fehér és színes felvételek folyamatosan jelentek meg a magazinban, majd 1957-ben Pedrazzini halála után az egész anyagot könyv alakban is kiadták En liberté sur les routes d’URSS (Szabadon a SZU útjain) és Russie portes ouvertes (Oroszország, nyitott kapuk) címmel.
Az 1956-os forradalom hírére három másik társával[9] sürgősen Magyarországra utazott. Október 28-án már Mosonmagyaróváron fényképezte a sortűz áldozatainak temetését. Másnap Budapestre érkezett, ahol a tűzszünet és általános amnesztia kihirdetése után megkönnyebbült pesti utcákon készített életképeket. 30-án reggel, amikor megtudta, hogy a Köztársaság téren összecsapások kezdődtek, tudósítótársával és segítőjével, Paul Mathias-szal odasietett. A tér pártházhoz közeli, 25. számú ház előtt fényképezett, amikor – még ma sem tisztázott körülmények között – géppisztolysorozat érte: testébe tizennégy golyó fúródott és roncsolta szét lábait, hasát és gerincét. A sebesült riportert sürgősen a Péterfy Sándor Utcai Kórházba szállították, ahol kétszer is megműtötték. Riportertársának sikerült elintéznie, hogy 1956. november 3-án repülőgéppel Párizsba szállítsák, s a Neuilly-sur-Seine-i klinikán újabb műtéteknek vessék alá.
A súlyosan sebesült férfit azonban a gondos ápolás ellenére sem lehetett megmenteni: november 7-én elhunyt. A párizsi Saint-Philippe-du-Roule templomban ravatalozták fel, majd a család locarnói sírboltjában helyezték örök nyugalomra.
Jean-Pierre Pedrazzini egyike azon kevés számú személyeknek, akik posztumusz lettek a Francia Becsületrend lovagjai.
Emlékezete
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3b/Pedrazzini_plaque_in_Budapest.jpg/250px-Pedrazzini_plaque_in_Budapest.jpg)
- Fotóit – elsősorban a Szovjetunióban és Magyarországon készítetteket – számos alkalommal állítják ki napjainkban is; hazánkban 2001 októberében a Budapesti Francia Intézet, 2003 őszén pedig a Magyar Nemzeti Múzeum rendezett képeiből tárlatot.
- Budapest, VIII. kerület, II. János Pál pápa tér 25. számú házon 1990 óta emléktábla jelöli a helyet, ahol megsebesült.
- Ugyancsak a Köztársaság téren avatták fel mellszobrát, a forradalom 50. évfordulóján.[10]
- A budapesti Francia Intézetben egy terem viseli nevét.
- 2006-ban Villi Hermann svájci filmrendező Pédra. Un reporter sans frontières címmel dokumentumfilmet készített a riporter életéről (IMDb).
- 2003 őszén a magyar kormány érdemrendet adományozott Pedrazzini családjának a Nemzeti Múzeumban tiszteletére rendezett kiállítás alkalmából.
- A Paris-Match magazin szerkesztősége a 3000., jubileumi számot (2006. november) Jean-Pierre Pedrazzini emlékének szentelte.
- Alakja felbukkan többször visszatérő epizódszereplőként Kondor Vilmos magyar író 1956 októberében játszódó, Budapest novemberben című bűnügyi regényében; a főhős az előző napok találkozásai után október 30-án a Köztársaság téren is találkozik vele, sőt egyik fényképezőgépével ő maga kattint el néhány képkockát, hogy megörökítse a pártház ostromának néhány eseményét, utóbb végzetesnek bizonyuló sebesülése után pedig segít neki kórházba jutni.
Bibliográfia
[szerkesztés]- En Liberté sur les Routes d’URSS, Edition Grasset, Párizs, 1957
- Russie portes ouvertes: photos de Jean-Pierre Pedrazzini, Edition Payot, Párizs, 1957 (németül: So lebt man heute in Russland, Broschek & Co, Hamburg, 1957)
- Il était une fois l'URSS, Robert Laffont, Párizs, 2005 ISBN 2-221-10546-X (olaszul: C’era una volta l’URSS, Il Saggiatore, Milano, 2005) – A Padrazzini fotóival illusztrált könyvet Dominique Lapierre adta ki társára emlékezve.
- Une Passion foudroyée (Lettres d’amour Paris, 1955 – Budapest, 1956), Michalon, Párizs, 2006 ISBN 2-84186-351-4 – Marine Falk-Leplat, elhunyt édesanyja kívánságának megfelelően 2006 októberében jelentette meg Annie Falk és Jean-Pierre Pedrazzini 1955. tavaszi összeismerkedése és a fotóriporter 1956. novemberi elhalálozása között váltott szerelmes leveleit; a kötetet Pedrazzini fotói, illetve családi felvételek illusztrálják.
- Budapest 1956 – le prix de la liberté. Le regard de Jean-Pierre Pedrazzini photographe à Paris Match / Budapest 1956 – a szabadság ára. Jean-Pierre Pedrazzini, a Paris Match fényképészének látószöge; Francia Nagykövetség, Francia Intézet, Bp., 2006
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ a b Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2014. április 26.)
- ↑ a b Babelio (francia nyelven)
- ↑ a b c SIKART. (Hozzáférés: 2021. június 18.)
- ↑ Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2014. december 11.)
- ↑ Francia Nemzeti Könyvtár: BnF források (francia nyelven). (Hozzáférés: 2015. október 10.)
- ↑ SIKART. (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ RKDartists (holland nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ Pedrazzini családja úgy tudja, hogy Hruscsov, akinek szüksége volt a „nyitottság” demonstrálására, Tito közbenjárására engedélyezte az utat.
- ↑ Dominique Beretty, Franz Goëss és Russ Melcherre
- ↑ A mellszobrot Franciaország és Svájc magyarországi nagykövetségei, illetve a Paris Match magazin állíttatták a Szent László Ifjúsági Szövetség kezdeményezésére; a Svájci Államszövetség elnöke, a Francia Köztársaság európa-ügyi minisztere és a Paris Match magazin szerkesztőségi igazgatója avatta fel 2006. október 23-án.
Források
[szerkesztés]- Gemma d'Urso: Pedrazzini, un grand reporter devenu un mythe (francia nyelven). SWI swissinfo.ch, 2006. október 20. [2018. április 11-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. április 11.)
- Antonio Mariotti: Biografia di Jean-Pierre Pedrazzini (30 gennaio 1927 – 7 novembre 1956) (olasz nyelven). Imagofilm.ch, 2011. [2016. március 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. április 11.)
- [H.K.]: Jean-Pierre Pedrazzini fényképei. Terasz.hu, 2003. október 21. [2016. március 5-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. április 11.)