OPEC
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e0/OPEC-building-01.jpg/220px-OPEC-building-01.jpg)
Kőolaj-exportáló Országok Nemzetközi Szervezetének (OPEC, angolul Organization of the Petroleum Exporting Countries) elsődleges célja a tagországok nyersolajkitermeléssel kapcsolatos politikájának koordinálása.
Jelenlegi tagjai: Algéria, Angola, Indonézia, Irán, Irak, Kuvait, Líbia, Nigéria, Katar, Szaúd-Arábia, az Egyesült Arab Emírségek, Venezuela és Ecuador.
A szervezetet 1960-ban alapították, 1965 óta Bécsben van a székhelye. Döntéshozó szerve a tagországok kormányainak képviselőiből álló, évente kétszer ülésező Konferencia.
Története
Az OPEC 12 tagállama között főként arab világbeli és fejlődő országok találhatóak. Létrehozásának célja az volt, hogy tagjai, akik a világtermelés mintegy 40%-át adják, hatékonyabban állhassanak ellen az olajpiacokat akkoriban uraló, az árak csökkentésére törekvő (főleg amerikai, brit és holland) világcégek nyomásának. Kezdetben a harmadik világ olajkészletének értékesítésével megbízott, informális lobbi-csoportként működött és tevékenysége arra irányult, hogy a nyugati világcégek hatalmas bevételeiből nagyobb szeletet próbáljon meg kihasítani azáltal hogy tagjai árkartellbe tömörülnek, illetve igyekezett ellenőrzést gyakorolni a kitermelt mennyiségek felett. Az 1970-es években viszont már kezdte megmutatni erejét.
Az 1973-as olajembargó
Az arab-izraeli konfliktus állandósulása erősítette fel azt a folyamatot aminek eredményeként az OPEC egyszerű kartellből komoly politikai tényezővé lépett elő. A hatnapos háború után, 1967-ben a szervezet arab tagállamai külön – átfedésekkel – megalapították Olajexportáló Arab Országok Szövetségét (OAPEC), hogy egységes nyomást tudjanak gyakorolni az Izraelt támogató nyugati országokra. Bár nem jelentős olajexportőrök, az OPEC-hez Egyiptom és Szíria is csatlakozott. Az 1973-as jom kippuri háború felélénkítette a szervezet tevékenységét. Véleményük szerint azért tudott Izrael ellenállni Szíria és Egyiptom támadásának, mert a nyugat segélyeket nyújtott neki. Az OAPEC országai ezért 1973-ban olajembargót vezettek be az Egyesült Államok, Nyugat-Európa és Japán ellen. A féléves embargó alatt a nyugati világ először szembesült az olaj (illetve annak hiányának) stratégiai jelentőségével. A krízis csúcsán egy ideig például Amerikában a páros napokon csak a páros számra végződő rendszámú autók tankolhattak, míg a páratlan dátumokon a páratlan rendszámúak.
A háború azonban csak meggyorsította az amúgy is erősödő folyamatokat. Tarthatatlan volt, hogy a nyugat olajfelhasználása évente 5%-kal növekedjen, míg ők közben továbbra is alacsony árat fizessenek a nyersolajért és közben az inflációval vagy azt meghaladó mértékben emelkedő árakon adjak el termékeket a harmadik világnak. Még az iráni Sah, aki Amerika legfőbb szövetségesének számított a térségben, is kirohant a szerintük igazságtalan állapotok miatt: 1973-ban a New York Timesnak nyilatkozva azt mondta: „Persze, hogy emelkedni fog az olaj ára, de még hogy! Önök [a nyugatiak] felemelték a búza árát, amit eladnak nekünk 300%-kal drágábban, ugyanezt tették a cukorral és a cementtel is… A tőlünk olcsón vásárolt nyersolajból készült termékeket százszor annyiért adják el nekünk… Akkor az úgy igazságos, ha mostantól mi is megemeljük a nyersolaj árát. Mondjuk a tízszeresére.” Az apadó készletek miatt egy részük kénytelen visszafogni a kitermelést, egy részük, mint például Nigéria, a fokozódó szegénységre hivatkozva a kitermelés növelésével próbál meg nagyobb profithoz jutni. Míg a 70-es években az OPEC ármeghatározó szerepet töltött be a világpiacon, és a világ kőolajexportjának 80-90%-át adták a tagországok, addigra, például Norvégia, Nagy-Britannia és az USA felismerve és megpróbálva függetlenedni az OPEC-től megkezdte saját kitermelését[vitatott], s idővel a világpiacon is megjelent termékeivel, ezzel is gyengítve az OPEC ármeghatározó szerepét. Az OPEC részesedése azóta kb. 58%-ra csökkent 1995-ben és azóta folyamatosan csökkenő tendenciát mutat.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/OPEC-flag.gif/220px-OPEC-flag.gif)
Működése
Az OPEC tagállamai birtokolják a Föld olajtartalékainak mintegy kétharmadát és ők adják a világtermelés 40%-át és az export felét.
Az OPEC működésének köszönhetően a tagországok kétségkívül jelentősen több bevételre tesznek szert az olajból, mint korábban. Az amerikai szövetségi Energia Információs Hivatal szerint az OPEC-országok 2004-ben 338 milliárd dollárért adtak el olajat, ami 42%-os emelkedés 2003-hoz képest. Még szembetűnőbb a emelkedés az olajválság előtti, 1972-es 23 milliárd és az 1974-es, az embargó utáni 140 milliárdos éves bevétel között. (Danile Yergin: The Prize, 1991)
Tagországok és kvóták
Ország (csatlakozás éve) | Kvóta (2005. június 1.) | Termelés (2007. január) | Kapacitás |
---|---|---|---|
Algéria (1969) | 894 | 1,360 | 1,430 |
Angola (2007) | 1,900 | 1,700 | 1,700 |
Ecuador (1973-92, 2007) | 520 | 500 | 500 |
Irán (1960) | 4,110 | 3,700 | 3,750 |
Irak (1960) | 1,481 | ||
Katar (1961) | 726 | 810 | 850 |
Kuvait (1960) | 2,247 | 2,500 | 2,600 |
Líbia (1962) | 1,500 | 1,650 | 1,700 |
Nigéria (1971) | 2,306 | 2,250 | 2,250 |
Szaúd-Arábia (1960) | 10,099 | 8,800 | 10,500 |
Egyesült Arab Emírségek (1967) | 2,444 | 2,500 | 2,600 |
Venezuela (1960) | 3,223 | 2,340 | 2,450 |
Összesen | 31,420 | 30,451 | 32,230 |
Korábban tag volt Gabon 1975-1995 közt, valamint Indonézia
Olajtermelő országok a Szervezeten kívül
- Európában: , Norvégia, Oroszország, Egyesült Királyság
- Észak-Amerikában: Egyesült Államok, Kanada, Mexikó
- Ázsiában: Brunei, Omán, Jemen, Kazahsztán, Azerbajdzsán
- Afrikában: Egyenlítői-Guinea
- Dél-Amerikában: Brazília
- Óceániában: Kelet-Timor, Ausztrália
Források
Külső hivatkozások
Magyarul:
Angol nyelven:
- Az OPEC honlapja
- History of OPEC upenn.edu