Bas-gitara – razlika između verzija
m dodana kategorija Polusloženice pomoću gadgeta HotCat |
m uklanjam zastarelu oznaku center |
||
(Nije prikazano 13 međuverzija 7 korisnika) | |||
Red 1: | Red 1: | ||
{{Infokvir Glazbalo |
|||
[[Datoteka:MartinEB18front-1.jpg|thumb|desno|160px|Bas gitara Martin EB18]] |
|||
| ime = Bas gitara |
|||
Električna '''bas gitara''' (također zvana '''''električni bas''''' ili '''''bas''''') je električno pojačan žičani instrument koji se svira prstima ili trzalicom. Izgled basa je sličan [[Električna gitara|električnoj gitari]], ali ima veće tijelo, duži vrat i duljinu tijela, i obično četiri žice naštimane oktavu niže. |
|||
| imena = |
|||
| image = Rickenbacker Bass 4001JG.jpg |
|||
| klasifikacija = <center>[[Kordofoni instrumenti]]</center> |
|||
| raspon = [[File:Written range double bass.png|minijatura|centre|150px|(Pisani raspon tonova)]] |
|||
| srodni = [[Električna gitara]], [[gitara|Akustična gitara]] |
|||
| glazbenici = [[Popis basista]] |
|||
| graditelji = Paul Tutmarc |
|||
| proizvođači = [[Ibanez]], [[Fender]] |
|||
| članci = |
|||
| color = #eeaa11 |
|||
}} |
|||
Električna '''bas gitara''' (također zvana '''''električni bas''''' ili '''''bas''''') je električno pojačan žičani instrument koji se svira prstima ili trzalicom. Izgled basa je sličan [[Električna gitara|električnoj gitari]], ali ima veće tijelo, duži vrat i duljinu tijela, i obično četiri [[Žice (muzika)|žice]] naštimane oktavu niže. |
|||
Od 1950-ih električni bas je zamijenio [[kontrabas]] u |
Od [[1950-e|1950-ih]] električni bas je zamijenio [[kontrabas]] u [[pop|pop muzici]]. Bas se obično koristi za sviranje niskih bas dionica u [[pop]]u i [[jazz]]u. Električni bas se također koristi kao solo instrument u [[jazz]], [[jazz fuzija]], [[Latino]] i [[funk]] stilovima. |
||
== |
==Historija== |
||
===1930-e: Prvi puni basevi=== |
|||
[[Paul Tutmarc]] je razvio električni bas sličan električnoj gitari koji je imao pragove i bio je namijenjen da se drži i svira horizontalno. [[Audiovox]]ov katalog iz 1935–6. godine (također ima i gitaru s punim tijelom) je sadržavao vjerovatno prvi električni bas punog tijela i s pragovima namijenjen da se svira horizontalno — Model #736 Električni Kontrabas. Promjena u oblik "gitare" je učinila instrument lakšim za držanje i transport; dodatak pragova je omogućio basistima da lakše sviraju u tonalitetu (također je učinilo instrument lakšim za naučiti svirati). |
|||
=== |
===Razvoj 1930-ih i 1940-ih=== |
||
[[Datoteka:Paul tutmarc.jpg|minijatura|desno|100px| Izumitelj muzičkih instrumenata Paul Tutmarc snimljen ispred svoje trgovine u Seattleu, u američkoj državi Washington.]] |
|||
Samouki električar [[Leo Fender]] je razvio prvi masovno proizvedeni električni bas u '50-ima. Njegov [[Precision Bass|Fender Precision Bass]], predstavljen 1951., je postao široko kopirani industrijski standard. Precision Bass (ili "P-bass") je evoluirao iz jednostavnog, nekontuniranog oblika tijela sličnom [[Fender Telecaster|Telecasteru]] iz jednog dijela, four-pole pickupa u kontunirani oblik tijela s zakrivljenim rubovima za udobnost i jedan "split coil pickup". |
|||
[[Izumitelj]] [[muzički instrumenti|muzičkih instrumenata]] [[Paul Tutmarc]] razvio je [[bas gitara|električni bas]] sličan električnoj gitari koji je imao [[prag glazbala|prag]]ove i bio je namijenjen da se drži i svira horizontalno. Audiovoxov katalog iz 1935–6. godine (također ima i gitaru s punim tijelom) je sadržavao vjerojatno prvi električni bas punog tijela i s pragovima namijenjen da se svira horizontalno — Model #736 Električni Kontrabas.<ref>[http://www.bassic.ch/i_his_av.asp Audiovox #736 Electric Bass Fiddle] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070127213839/http://www.bassic.ch/i_his_av.asp |date=2007-01-27 }}.</ref> Promjena u oblik "gitare" je učinila instrument lakšim za držanje i transport; dodatak pragova je omogućio basistima da lakše sviraju u [[tonalitet]]u (također je učinilo instrument lakšim za naučiti svirati). U tom razdoblju proizvedeno je oko 100-tinjak primjeraka ove bas giatre.<br> |
|||
I Tutmarcov sin Bud se [[1947.]] godine ogledao u proizvodnji električnih bas gitara prezentirajući sličan model pod [[brand]] nazivom Serenader bas. Model mu je na tržište distribuirala [[tvrtka]] L.D. Heater Music Co., iz [[Portland]]a, u [[amerika|američkoj]] [[država|državi]] [[Oregon]]. Ova tvrtka bila je ujedno i prvi veliki, i značajniji distributer općenito glazbenih instrumenata na tržište. Unatoč uloženim sredstvima i naporu, izumi obitelji Tutmarc nisu postigli na tržištu značajniji uspjeh. |
|||
===Razvoj 1950-ih=== |
|||
Predstavljen 1960., [[Jazz Bass]] je bio poznat kao Deluxe Bass i bio je namijenjen da poprati [[Jazzmaster]] gitaru. Jazz Bass (često zvan "J-bass") je imao dva single-coil pickupa, jedan blizu mosta i jedan u poziciji Precision basa, svaki sa zasebnim kontrolama za glasnoću i ton. Vrat Jazz Bassa je bio uži kod zaglavlja nego u Precision basa (1 1/2" protiv 1 3/4"). Druga vizualna razlika koja je odjelila Jazz Bass od Precision Bassa je oblik tijela. Pozicije pickupova na basevima drugih proizvođača su često zvani "P" ili "J" pickupovi, u srodstvu s Precision i Jazz basevima. |
|||
[[Datoteka:Fender Jazz Bass.jpg|minijatura|desno|110px| [[Fender Jazz Bass|Fender Standard Jazz Bass]] (prednji i stražnji pogled).]] |
|||
Fender je također počeo proizvodnju [[Fender Mustang Bass|Mustang Bassa]]; instrumenta duljine 30 inča koji su koristili basisti poput [[Tina Weymouth|Tine Weymouth]] iz [[Talking Heads]] ("P" i "J" basevi imaju duljinu 34 inča). |
|||
Samouki električar Leo Fender uz pomoć svog zaposlenika Georgea Fullertona razvio je prvi masovno proizvedeni električni bas u '50-ima. Njegov [[Fender Precision Bass]], predstavljen 1951., je postao široko kopirani industrijski standard. Precision Bass (ili "P-bass") je evoluirao iz jednostavnog, nekontuniranog oblika tijela sličnom Telecasteru iz jednog dijela, s četveropolnim jednostrukim [[elektromagnet (glazbala)|elektromagnet]]om, u kontunirani oblik tijela s ugodno zakrivljenim rubovima. Jednostruki (ali dvodjelni) model elktromagneta proizveden je [[1957.]] godine, a sličio je na elektromagnete za električnu [[mandolina|mandolinu]] (također Fenderov proizvod tog vremena). Ovaj novi model bio je spojenih zavojnica u serijski spoj, ali s novinom da su im polovi bili međusobno obrnuti, čime se stvorio učinak kao u dvostrukog elektromagneta.<br> |
|||
Tako je "Fender Bass" postao senzacionalni novi glazbeni instrument koji se lako svirao i prenosio kao električna gitara, i koji bi uključen u odgovarajuće [[bas pojačala|pojačalo]] kontrolirano pružio željenu glasnoću i ton.<ref>[http://blogcritics.org/books/article/how-the-fender-bass-changed-the/ Kako je Fender Bas promijenio svijet] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111125235228/http://blogcritics.org/books/article/how-the-fender-bass-changed-the/ |date=2011-11-25 }}.</ref> |
|||
Prvi [[basist]]a koji je koristio Fender Bass model bio je [[Monk Montgomery]] na glazbenoj turneji s poznatim američkim [[jaz]] [[vibrafon]]istom, [[udaraljke|udaraljkašem]] i [[klavijaturist]]om [[Lionel Hampton]]om članom poslijeratnog '''velikog orkestra'''.<br> Osim njega tu su još [[Shifty Henry]] i Roy Johnson s [[Louis Jordan]]ovim [[Tympany Five]] jaz sastavom, koji su uz [[Bill Blacku]] basistom [[Elvis Presley]]a uistinu davne [[1957.]] godine bili začetnici u promoviranju Fenderove bas gitare. |
|||
Nakon Fenderova uspjeha, i tvrtka [[Gibson Guitar Corporation|Gibson]] [[1953.]] godine predstavila je svoj Gibson violinski bas, polušuplji model u obliku kratke violine koji je stajao na tankoj metalnoj nozi, i mogao se svirati uspravno, ali i držeći se u rukama horizontalno.<br> |
|||
{{prijevod}} |
|||
Kasnije, [[1958.]] godine model Gibson preimenovan je u električni bas [[Gibson EB-1]], (model EB-1 je '70-ih godina doživio svoje reizdanje, ali ovaj puta bez tanke metalne noge).<ref>[http://homepage2.nifty.com/eb-1/top.html Gibson EB-1].</ref><br> |
|||
<!-- |
|||
Gibson je 1958. godine predstavio model EB-2., električnu bas gitaru također šupljeg tijela izgrađenu od javora, s dvjema tonskim karakteristikama. Model se mogao naći i u Gibsonovu katalogu.<br><ref>[http://www.vintageguitarandbass.com/gibson/bass/EB2.php Gibson EB-2 Bass Guitar].</ref><br> |
|||
===1960s and 1970s: Other prominent manufacturers=== |
|||
Tvrtka Gibson je [[1959.]] godine predstavila model [[Gibson EB-0]] električnu bas gitaru, koja je vrlo slična [[Gibson SG]] električnoj gitari, mada su najraniji primjeri imali oblik tijela kao Les Paul Special s dvostrukim (dolje i gore) izrezom/odrezom (engl. double-cutaway). |
|||
[[Datoteka:Gibson eb3 67.jpg|thumb|right|[[Gibson EB-3]].]] |
|||
[[Datoteka:Gibson eb3 67.jpg|minijatura|desno|80px| [[Gibson EB-3.]]]] |
|||
Dok mnogi Fenderovi modeli imaju elektromagnete montirane na poziciji između [[vrat (glazbala)|vrat]]a i [[most (glazbala)|most]]a gitare, mnogi Gibsonovi raniji modeli imaju jedan dvostruki elektromagnet montiran izravno pri vratu gitare. Model EB-3 koji je predstavljen [[1961.]] godine ima također ugrađen "mini" dvostruki elektromagnet na poziciji pri mostu gitare. Sve do [[1963.]] godine, do modela [[Gibson Thunderbird]] s 863,6 [[milimetar|mm]] dužinom skale (razmak između vrha mosta, i vrha na [[Kobilica (glazbala)|kobilici]] gitare). Gibson je do tada proizvodio modele s kraćom dužinom. Ovo je prvi Gibsonov model s dvostrukim elektromagnetima ugrađenih u tradicionalnom položaju, otprilike na pola puta između vrata i mosta gitare. Nakon Fendera, i Gibsona tijekom '50-ih, i manji broj drugih proizvođača odlučio se za proizvodnjom električnih bas gitara, poput [[Kay Musical Instrument Company]] [[1952.]] godine, i tvrtke [[Danelectro]] [[1956.]] godine.<ref>[http://home.provide.net/~cfh/other.html#Kay Modeli Kay gitara iz '50-ih, i '60-ih godina] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110820212058/http://home.provide.net/~cfh/other.html#Kay |date=2011-08-20 }}.</ref><ref>[http://www.danelectro.com/ Danelectro Guitars], službena [[internet]] starnica.</ref><br> |
|||
Following Fender's lead, [[Gibson Guitar Corporation|Gibson]] released the violin-shaped [[Gibson EB-1|EB-1 Bass]] in 1953[http://homepage2.nifty.com/eb-1/top.html], followed by the more conventional-looking [[Gibson EB-0|EB-0 Bass]] in 1959. As with Fender's designs, Gibson relied heavily upon an existing guitar design for this bass; the EB-0 was very similar to a [[Gibson sg|Gibson SG]] in appearance (although the earliest examples have a slab-sided body shape closer to that of the double-cutaway Les Paul Special). Whereas Fender basses had pickups mounted in positions in between the base of the neck and the top of the bridge, many of Gibson's early basses featured one humbucking pickup mounted directly against the neck pocket. The [[Gibson EB-3|EB-3]], introduced in 1961, also had a "mini-humbucker" at the bridge position. Gibson basses also tended to be smaller, sleeker instruments; Gibson did not produce a 34" scale bass until 1963 with the release of the [[Gibson Thunderbird|Thunderbird]], which was also the first Gibson bass to utilize dual-humbucking pickups in a more traditional position, about halfway between the neck and bridge. |
|||
Na [[Njemačka|njemačkom]] sajmu "Musikmesse Frankfurt" 1956. godine predstavljen je model [[Höfner 500/1]] kojeg je oslanjajući se na tehniku gradnje violine dizajnirao i napravio poznati graditelj instrumenata, i predstavnik druge generacije poznate obitelji graditelja violina Walter [[Höfner]].<ref>[http://www.fuenfhunderteins.de/history.htm Povijest violinskih baseva] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150303064137/http://www.fuenfhunderteins.de/history.htm |date=2015-03-03 }}.</ref><br> |
|||
Ovaj model poznat je po nazivu "Beatle Bass" koristio je popularni engleski [[glazbenik]], [[tekstopisac]] i [[skladatelj]] [[Paul McCartney]].<br> |
|||
Tvrtka [[Rickenbacker]] predstavila je [[1957.]] godine svoj model [[Rickenbacker 4000]].<ref>[http://www.rickresource.com/rrp/axtbassarticle2.html Rickenbacker modeli i karakteristike], serija 4000.</ref> Ovaj model za razliku od Fenderovih, i Gibsonovih modela, kojima je vrat gitare pričvršćen vijcima ili zalijepljen za tijelo gitare, imaju vrat provučen kroz cijelu dužinu tijela gitare. |
|||
===Razvoj 1960-ih=== |
|||
With the explosion of the popularity of rock music in the 1960's and seeing the success that Fender and Gibson were having with their products, [[Rickenbacker]], [[Danelectro]], [[ESP Guitars]], and many others started to produce their own version of the electric bass. The 1970's also saw the founding of [[Music Man (company)|Music Man Instruments]], owned by Leo Fender. Music Man produced the [[Music Man Stingray|StingRay]], the first widely produced bass with active (powered) electronics. Specific models became identified with particular styles of music, such as the Rickenbacker 4000 series, which became identified with [[progressive rock]] bassists. |
|||
[[Datoteka:Fender Jazz-Bass 1966.jpg|minijatura|desno|80px| Fender Jazz Bass iz 1966. godine.]] |
|||
Predstavljen [[1960.]] godine [[Fender Jazz Bass]] je bio poznat kao Deluxe Bass i bio je namijenjen da poprati Jazzmaster gitaru. Jazz Bass (često zvan "J-bass") je imao dva single-coil pickupa, jedan blizu mosta i jedan u poziciji Precision basa, svaki sa zasebnim kontrolama za glasnoću i ton. Vrat Jazz Bass-a je bio uži kod zaglavlja nego u Precision basa (38,1 [[milimetar|mm]] protiv 44,45 mm). Druga vizualna razlika koja je odjelila Jazz Bass od Precision Bass-a je oblik tijela. Pozicije pickupova na basevima drugih proizvođača su često zvani "P" ili "J" pickupovi, u srodstvu s Precision i Jazz basevima. Znakovito je da je Fender odlučio [[glava (glazbala)|glavu]] [[Fender Jazz Bass]] modela obilježiti ističući ga kao decal model.<ref>[http://www.vintageguitarandbass.com/adDetails/359 Fenderova reklama] ''"Ime koje znači razliku"'', za 'vintage' modele iz [[1966.]] godine.</ref> Fender je također počeo proizvodnju [[Fender Mustang Bass|Mustang Bassa]], instrumenta s duljinom skale od 762 mm, koji su koristili basisti poput Tine Weymouth iz Talking Heads ("P" i "J" basevi imaju duljinu 863,6 mm).<br> |
|||
Zbog Fenderove dominacije na tržištu, '50-ih i '60-ih godina modeli bas gitara često su nazivani kratko "Fender basevi". |
|||
Tvrtka Gibson je [[1961.]] godine također je predstavila EB-3 model električnu bas gitaru. Ovaj model je dizajniran s kraćom, 774,7 mm dužinom skale i bio je omiljen instrument [[Škotska|škotskom]] glazbeniku i tekstopiscu [[Jack Bruce]]u. |
|||
=== |
===Razvoj 1970-ih=== |
||
[[Datoteka:70's Fender Jazz Bass.jpg|minijatura|lijevo|80px| Fender Jazz Bass proizveden '70-ih godina.]] |
|||
In 1971 [[Alembic Inc|Alembic]] established the template for what would subsequently be known as "boutique" or "high end" electric basses. These expensive, custom-tailored instruments featured unique designs, premium wood bodies chosen and hand-finished by master craftspeople, onboard electronics for preamplification and equalization, and innovative construction techniques such as multi-laminate [[Neck-thru|neck-through-body]] construction and graphite necks. Alembic and another "boutique" bass manufacturers,[http://www.mtdbass.com Tobias], and [http://www.kensmithbasses.com Ken Smith], produced 4 string and 5-string basses with a low "B" string in the mid-1970s. Ken Smith also developed and marketed the first wide-spacing six-string electric bass. |
|||
Osnivanjem tvrtke [[Music Man]] od strane [[Tom Walker]]a, [[Forrest White]]a i [[Leo Fender|Lea Fender]]a [[1971.]] godine otpočela je jedna nova era dizajna modela električnih bas gitari. Pravi predstavnik bio je [[Music Man StingRay]], električna bas gitara s ugrađenom aktivnom [[Elektronička komponenta|elektronikom]], koja je glazbeniku omogućila puno veću uporabu lepeze tonova, sviranja raznih stilova i [[Glazbeni žanrovi|glazbenih žanrova]]. Ističu se i modeli identificirani uz određeni stil glazbe, kao npr., modeli [[Rickenbacker 4001]] serije koji se vežu za [[Progresivni rock|progresivnu rock]] glazbu [[Chris Squire]]a, u engleskom [[rock]] [[glazbeni sastav|sastav]]u [[Yes]], i basista [[Geddy Lee]] u [[Kanada|kanadskom]] rock sastavu [[Rush]], dok je model StingRay u [[funk]] sastavu [[The Brothers Johnson]] koristio [[Louis Johnson]].<br> |
|||
1971. godine predstavljen je predložak modela električne bas gitare koji je proizvela firma [[Alembic Inc]], što je kasnije postalo uvriježeno za "boutique", ili "high-end" modele. U biti radi se o skupim, po mjeri izgrađenim instrumentima koje su koristili samo rijetki [[muzičar]]i poput [[Jack Casady]]a, [[Chris Squire]]a i [[Stanley Clarke]]a. Modeli sadržavaju jedinstvene dizajne, ručno izrađene dijelove, komponente i grafitne vratove. I ugrađena elektronika bila je također vrhunske kvalitete. Sredinom 1970-ih firma Alembic u suradnji s proizvođačem bas gitara [[Tobias]] proizvodi bas modele s četiri, i pet [[Žice (muzika)|žice]], s niskim '''B''' tonom.<br> |
|||
Basista [[Anthony Jackson]] je [[1975.]] godine kod poznatog graditelja Carla Thompsona naručio svoju šestožičanu električnu bas gitaru s rasponom [[Žice (muzika)|žica]]: B0-E1-A1-D2-G2-C3. |
|||
=== |
===Razvoj 1980-ih i 2000-ih=== |
||
[[Datoteka:Steinberger bass.jpg|minijatura|desno|90px| Steinberger model iz ranih '80-ih godina.]] |
|||
As the electric bass matured, new designs continued to push the envelope. [[Ned Steinberger]] introduced a headless bass in 1979 and continued his innovations in the 1980s, using graphite and other new materials and (in 1984) introducing the [[Trans-Trem]] tremolo bar. In 1987, the Guild Guitar Corporation launched the fretless [[Ashbory bass]], which used silicone rubber strings and a piezoelectric pickup to achieve a "double bass" sound with an extremely short 18" scale length. |
|||
Početkom [[1980]]. dizajneri električnih bas gitara istraživali su inovativne pristupe u dizajnu. Tako je američki kreator i inovator muzičkih instrumenata [[Ned Steinberger]] prvi puta krajem [[1979]]. predstavio električnu bas gitaru bez glave tijela. Njegov rad se tu nije zaustavio pa je 1980. godine nastavio sa svojim inovacijama koristeći grafit, i drugi novi materijal, da bi [[1984.]] godine predstavio [[TransTrem]] [[Vibrato, sustav za gitaru|vibrato sustav]]. Nedugo potom [[1987.]] godine tvrtka Guild Guitar Corporation predstavila je svoj [[Ashbory bass]], model koji koristi [[Žice (muzika)|žice]] proizvedene od silikona. U model je ugrađen piezo-[[pickup]] koji detektira vibraciju žice pomoću kristala. Dužina skale je rezmjerno kratka, 457,2 mm.<br> |
|||
Model je predstavljen kasnih 1980-ih na [[MTV Unplugged]] showu, koji je popularizirao predstavljanje sastava s akustičnim instrumentima, pa i s električnim bas gitarama, i pripadajućim im pojačalima.<br> |
|||
Tijekom [[1990]]-ih godina petožičani modeli zbog niskog B tona postali su iznimno popularni, a s korištenjem u gotovo svim žanrovima glazbe (od metala, do laganih stvari) sve veći broj basista ih je koristio. Čak i prethodno skuplji "boutique" modeli postali su cjenovno dostupniji, i nalazili su sve više zainteresiranih korisnika.<br> |
|||
Od [[2001.]] godine poneki proizvođaći ugrađuju digitalno modelirano sklopovlje unutar instrumenta, te uključeni u pojačalo uspješno imitiraju [[zvuk]] od mnogih drugih električnih bas modela (npr., [[Line 6]] kao Variax bass). Međutim, tradicionalni dizajni poput Fender Precisiona, i Fender Jazz Bass-a zadržali su svoju popularnost konstantno do danas. U znak tomu [[2011.]] godine povodom 60-te godišnjice postojanja Precision modela, tvrtka Fender predstavila je novi [[Fender Jaguar Bass]] model. |
|||
== |
==Dizajn== |
||
Tijelo bas gitare obično je izrađeno od drveta, ali i od drugih materijala kao što je grafit (primjerice neki [[Steinberger|Steinbergovi]] dizajni). U biti izvorni materijal najčešće je od šumske drvene mase koja raste u lokalnom podneblju. Za izradu tijela gitare najčešće se koristi [[joha]], za vrat gitare [[javor]], a za [[hvataljka (glazbala)|hvataljku]] na vratu [[palisander]]. Nešto manje se koristi za izradu tijela gitare [[mahagonij]], [[jasen]], [[orah]] i [[topola]] zatim, mahagonij za izradu vrata gitare, i javor ili [[ebanovina|eban]] za izradu hvataljke vrata.<br> |
|||
The instrument is called a "bass guitar" ('''bass''' ([[International Phonetic Alphabet|IPA]]: [{{IPA|'''beɪs'''}}]) rhyming with "face"), "electric bass guitar," "electric bass," or simply "bass." |
|||
Ostale radnje na modelu uključuju završni dizajn (završnica), kao što su rezbareni ukrasi na tijelu ili vratu gitare, i završno lakiranje cijelog modela. Sloboda dizajna graditelju pruža odstupanje od klasičnih ideja, pa tako imamo modele bas gitara s ugrađenim [[mašinice (glazbala)|mašinica]]ma u mostu gitare ("headless bass") poput Steinbergova, ili modela [[Hohner]]ova dizajna koji su izrađeni od laganog [[sintetika|sintetičkog]] materijala. u većine modela modela tijela su izrađena od punog drveta, ali ona također mogu biti i polušuplja što im povećava rezonanciju, a i smanjuje težinu modela. Modeli mogu biti građeni i potpuno šuplji, što će im potpuno promjeniti ton, i sami odjek instrumenta. Upotrba umjetnih materijala (npr., [[BassLab]]a) omogućila je gradnju tijela složenih oblika.<br> |
|||
[[Akustična bas gitara]] obično je opremljena s piezo-elektromagnetom i bas pojačalom.<br> |
|||
Glazbenicima su dostupni i ručno rađeni instrumenti koje proizvode visoko kvalificirani graditelji. I materijali egzotičnog drveta poput [[Guibourtia|bubing]]a (dobra kvaliteta tona i lijepi estetski izgled), ili [[guibourtia ehie]] za izradu tijela gitare također su dostupni, kao i lagani kompozitni grafit za izradu vrata gitare.<ref>[http://mosesgraphite.com/ O kompozitnim grafitnim modelima vrata gitare], na mosesgraphite.com.</ref> Egzotično drvo po pravilu se koristi za izgradnju skupljih modela, na primjer tvrtka Alembic koristi drvo [[cocobolo]] za izradu tijela modela ili zbog estetskog izgleda samo za presvlačenje gornjeg sloja tijela. Modeli Warwick bas gitare također su poznate po egzotičnom tvrdom drvetu, s tim da im je većina vrata gitare izrađena od [[ovangkol]] drveta, a hvataljka na vratu od [[wenge]], ili ebanova drveta. |
|||
Zajedničko obilježje svih skupljih modela je dizajniranje spoja vrata gitare tako da on ne bude glodan od jednog komada drveta s tijelom gitare, ili da kao u utor džepa bude pričvršćen vijcima ili zalijepljen za tijelo, nego da isti bude "provučen" po dužini (kao greda) kroz cijelo tijelo gitare. Vrat gitare se tada sastoji od jednog, dva ili više pružnih slojeva drveta (dužih od hvataljke vrata) koji obrađeni tehnološkim procesom čine čvrstu, i kompaktnu jednu cijelinu. U tom slučaju i tijelo gitare može biti izrađeno od dviju krilnih ploha međusobno uvezane s više slojeva. Modeli s provučenim vratom kroz tijelo gitare prije su većinom bili ručno rađeni "boutique" modeli, ali danas takve modele bas gitara i serijski proizvode proizvođaći poput tvrtke [[Ibanez]], (BTB serija).<br> |
|||
In the 1950s and 1960s, the term "Fender bass" was widely used to describe the bass guitar, due to [[Fender]]'s early dominance in the market for mass-produced bass guitars. However, the term "electric bass" began replacing "Fender bass" in the late 1960s, as evidenced by the title of [[Carol Kaye]]'s popular bass instructional book in 1969 (''[[How to Play the Electric Bass]]'') and the use of the term "electric bass" by U.S. musicians' unions. |
|||
Modeli kojima je vrat gitare dizajniran tako da je pričvršćen za tijelo gitare nikako ne spadaju nužno, niti se smatraju za modele nižeg cjenovnog razreda, nego se za takve proizvođače poput Fendera smatra da ostaju dosljedni svojoj trdicionalnoj proizvodnji.<br> |
|||
[[Datoteka:D-Tuner.jpg|minijatura|desno|150px| D-tuner u "D" položaju.]] |
|||
Pri dizajnu vrata gitare bitna stavka je odrediti mu dužinu skale. Za Fenderove modele električnih bas gitara recimo "standardna" (zato što je najčešća) mjera dužine iznosi 863,6 mm. Međutim, postoji 'violinski bas' model poput Höfner 500/1 s "kratkom" skalom, od 762 mm kojeg je koristio engleski glazbenik, [[pjevač]] i kompozitor Paul McCartney u sastavu [[The Beatles]], pa i [[Fender]]ov [[Fender Mustang Bass|Mustang Bass]] pripada u modele s kratkom skalom. Ovakvi modeli bas gitara bili su omiljeni kod [[muzičar]]a s kraćim rukama, dok modeli s dužinama skale od 889 mm, 901,7 mm i 914,4 mm bili su dosatupni samo kao skuplja "boutique" glazbala. Od 2001. godine i modeli s "ekstra dugom" skalom postaju dostupni tržištu. Ovi modeli ostvaruju veću napetost na [[Žice (muzika)|žici]], što pogoduje petožičanim i šestožičanim modelima bas gitara bolje definiranje niskog B tona (odnosno drop-D na četverožičanim modelima). |
|||
===Modeli s pragovima, i bez pragova=== |
|||
==Design considerations== |
|||
[[Datoteka: |
[[Datoteka:AX Stagg Fretless Bass Fingerboard.jpg|minijatura|desno|120px| Vrat bas gitare bez pragova.]] |
||
Klasični dizajn bas gitare je model s hvataljkom vrata u koju su utisnuti pragovi, koji cijelu hvataljku vrata dijele na [[poluton]]ove (slično kao i kod hvataljke vrata električne gitare). Izvorni Fenderovi basevi imaju 20. pragova, dok novije verzije baseva mogu imati 24., pa i više pragova. Mišljenje je mnogih glazbenika da [[gitara bez pragova]] zbog jačeg pritiska žice na drvo, kao u primjeru [[kontrabas]]a pruža izražajniji zvuk. Uz to glazbenik lakše (prsti mu bolje klize po hvataljci vrata bez pragova) izvodi tehnike sviranja kao što je [[glissando]], [[vibrato]], ali i sviranje tonova kratkog trajanja poput četvrtinki.<br> |
|||
Basisti podjednako koriste modele bez, i s pragovima, što sve zavisi od vrste glazbe, pa do materijala za izgradnju, a i samih karakteristika modela potrebnog glazbeniku za njegovo glazbeno izražavanje. Za spomenuti je u tom smislu nastup basiste [[Pino Palladino|Pina Palladina]], koji je tijekom '80-ih s modelom bas gitare bez pragova napravio istinski "glazbeni bum" okupivši oko sebe društvo vrsnih glazbenika poput [[Eric Clapton|Erica Clapton]]a, i [[David Gilmour|Davida Gilmour]]a.<br> |
|||
Međutim, zbog granjanja [[glazbeni žanrovi|glazbenih žanrova]] kasnih '90-ih u trend se opet vraćaju modeli bas gitara s pragovima, dok modeli bez pragova ostaju povezani uz jazz, i jazz rock stil glazbe. Rijetki su [[metal (glazba)|metal]] basisti poput [[Steve DiGiorgio]]a, i [[Colin Edwin]] koji sviraju [[progresivni rock]], a da koriste model bas gitare bez pragova. Tu se ističe i [[studijski glazbenik]] [[Tony Levin]] koji je pratio nastupe engleskog glazbenika [[Peter Gabriel]]a tijekom njegove post [[Genesis (sastav)|Genesis]] solo karijere. |
|||
Prvi model bas gitare bez pragova napravio je [[1961.]] godine engleski glazbenik [[Bill Wyman]], tako što je s jeftinog [[japan]]skog modela skinuo pragove.<ref>[http://www.billwyman.com/site/news/686/ Bill Wyman], službena internet stranica,</ref> a prva industrijska proizvodnja modela bez pragova počela je s [[Ampeg]]ovim modelom AUB-1<ref>[http://www.xstrange.com/aeb1.html AEB-1 & AUB-1], opisni sadržaj na xstrange.coma</ref> proizvedenim [[1966.]] godine. Nedugo iza Ampegova modela, i Fender je [[1970.]] godine predstavio svoj model bez pragova. Iste godine, basista [[Rick Danko]] u sastavu [[The Band]] koristio je modificirani Ampegov model u koji je ugradio Fenderove elektromagnete. Isti model bas gitare koristio je 1971. godine s istim sastavom pri snimanju glazbenog [[album (ploča)|album]]a [[Cahoots]], i [[Rock of Ages]].<ref>Tony Bacon 2010. ''60 Years of Fender''. {{ISBN|0-87930-966-0}}</ref> Zabilježena je poznata Dankova izjava da: - svirati bas gitaru bez pragova je pravi izazov, gdje se uistinu mora koristiti "sluh".<ref>Tony Bacon, Barry Moorthouse 2008. ''The bass book: a complete illustrated history of bass guitars''. {{ISBN|0-87930-924-5}}</ref><br> |
|||
A wide variety of different options are available for the body, neck, pickups, and other features of the bass. Instruments handmade by highly-skilled masters of the craft of [[lutherie]] (guitar-making) are becoming increasingly available. Design options include: |
|||
U ranim '70-im godinama jazz rock basist [[Jaco Pastorius]] sa svog Fender Jazz modela skinuo je pragove, a prazne utore u hvataljci popunio je kitom za drvo, i premazao epoksidnom smolom. Za modele premazane ovom smolom korisniku osim budućeg lakšeg održavanja znači i postizanje veće izdržljivosti hvatljke. Sveukupni ton instrumenta u takvoj završnici znatno je svjetliji. Ostavljane točke markera tonova po sredini hvataljke služi glazbeniku kao orjentaciona vodilja, s time da su dizajnom kasnije pomaknuti na stranu hvataljke vrata gitare.<br> |
|||
Većina baseva dizajnirani su kao četverožičani modeli, ali svakako su dostupni i modeli s pet, pa i šest žica. Modeli bez pragova s više od šest žica dostupni su kao modeli 'boutique', ili zasebni modeli rađeni po narudžbi. |
|||
===O žicama i ugađanju bas gitare=== |
|||
===Body=== |
|||
[[Datoteka:Bass guitar headstock.jpg|minijatura|desno|150px| Mašinice (spiralni zupčasti pužni vijci), montirane na stražnjoj strani glave vrata gitare.]] |
|||
Bodies are typically made of wood although other materials such as [[graphite]] (for example, some of the [[Steinberger]] designs) have also been used. While a wide variety of [[tonewood|woods]] are suitable for use in the body, neck, and fretboard of the bass guitar - the most common type of wood used for the body is [[alder]], for the neck is [[maple]], and for the fretboard is [[rosewood]]. The choice of body material and shape can have a significant impact on the [[timbre]] of the completed instrument as well as on aesthetic considerations. |
|||
Standardni dizajn za četverožičanu bas gitaru čini niz od četiri: E-A-D i G žice. Četvrta, G žica je najviša otvorenog tona, i po pravilu od nje se polazi kad se ugađaju i ostale žice. Pri ugađanju (štimanju) bas gitare u stvari nastojimo visinu [[frekvencija|frekvencije]] jednog tona ugoditi s frekvencijom drugog tona. Visina frekvencije standardnog tona a1 iznosi 440 [[herc|Hz]] (odnosno 440 titraja u sekundi), i ta vrijednost je poznata kao '''koncertni ton''' (engl. chamber pitch), po kojem se danas ugađa većina (gotovo pa svi) glazbenih instrumenta. Apsolutna vrijednost visine tona a1 od 440 Hz određena je [[1939.]] godine na [[Međunarodni ugovor|međunarodnoj]] konferenciji u [[London]]u.<br> |
|||
Ugađanje žica bas gitare identično je s ugađanjem visine tona žica na [[kontrabas]]u. Ali i za [[oktava|oktavu]] niže od visine tona 'nižih' žica na električnoj gitari.<br> |
|||
Općenito, žičani instrumenti koriste sve vrste metalnih žica (halfwound, ground wound, roundwound, flatwound i dr.), kao i one s [[metal]]nom jezgrom presvučene s plastičnom košuljicom. Raznolikost materijala u proizvodnji žica omogućava basisti veliki izbor odabira tona.<br> |
|||
Krajem 1950-ih, i početkom 1960-ih godina, basisti uglavnom koriste jednostavne modele žica kojoj je osnov glatka okrugla metalna jezgra (flatwound), koja pruža tamniji, prigušeniji ton (sličan tonu kontrabasa).<br> |
|||
Kasnih 1960-ih, i 1970-ih godina, modeli roundwound (okrugla metalna jezgra omotana tankom spiralnom niti, svjetlijeg tona) i velike izdržljivosti. Od već spomenutih flatwound, golih metalnih modela postaju puno popularnije.<br> |
|||
Postoji mnogo načina ugađanja (i vrsta) bas gitare, a najčešće se koriste modeli od četiri, pet ili šest žica: |
|||
[[Datoteka:Bassguitarnotes.svg|minijatura|desno|300px| Hvataljka četverožičanog modela, s rasporedom [[nota]] do 12-og polja.]] |
|||
* Na '''četverožičanim''' modelima standardno ugađanje je E-A-D-G ton žica, ali moguće su i ostale varijenate poput: D-A-D-G, C-G-C-F ili kao ugađanje [[Violončelo|violončela]] C-G-D-A. Ovakvi načini ugađanja omogućuju basisti sviranje proširenog raspona donjih, ali i gornjih tonova. Promjena ugađanja jedne žice prema donjoj granici (na bilo kojem glazbalu - u ovom slučaju s pragovima) dovodi do smanjenja napetosti žica, što rezultira neželjenim prizvukom trenja žice o prag. Otpuštena žica mijenja i skladni odnos napetosti na vratu gitare između ostalih žica, što može prouzročiti i savijanje vrata gitare. Na takve mogućnosti glazbenik mora obratiti pozornost. Moguće je ugoditi bas gitaru na B-E-A-D visinu tona (bez visokog G tona), rijeđe čak i na niži ton, što je obično praksa na specijalizirano dizajniranim instrumentima. |
|||
[[Datoteka:5-string bass.png|minijatura|desno|100px| Petožičani bas model.]] |
|||
* '''Petožičani''' model ugađa žice na H-E-A-D-G visinu tona. Za razliku od mogućnosti modela s četiri žice ovakav način ugađanja omogućava basisti sviranje još dodatno proširenijeg raspona tonova. Pristup ruci na hvataljci omogućeno je (od niskog B, ili A ako se korist), do visokog tona C. Stoga su ovi modeli uz sedmožičane, i [[Bariton gitara|bariton]] gitare, svojom pojavom na tržištu vrlo brzo našli poklonike među suvremenoj rock, i metal glazbi. |
|||
Još jedna značajka petožičanag modela je ta da se može ugoditi na E-A-D-G-C visinu tona, što je u glazbi poznato kao "[[tenor]] ugođaj", popularan štim za jazz i solističko izražavanje. Ostali načini ugađanja poput C-E-A-D-G tona koriste se jako rijetko.<br> |
|||
Inače, pridodani niski B ton bas gitari izumio je [[Jimmy Johnson]] kada je [[1975.]] godine kupio Alembicov petožičani bas (ugođaj E-A-D-G-C), te na istom zamjenio kobilicu kako bi mogao koristiti s niskim B tonom komplet GHS žica. I Ned [[Steinberger]] je [[1982.]] godine predstavio petožičani model pod nazivom L-2/5. Kasnije, [[1984.]] godine i tvrtka [[Yamaha]] ponudila je tržištu model BB5000.<br> |
|||
Fenderov najraniji petožičani model bio je [[Fender Bass V]] kojeg je proizveo [[1965.]] godine. Model je bio ugođen na E-A-D-G-C visinu tona, i svoju istinsku popularnost stekao je '70-ih godina.<br> |
|||
[[Datoteka:Umm6miel 9003.jpg|minijatura|desno|100px| Šestožičani bas model.]] |
|||
* '''Šestožičani''' modeli obično su ugođeni na B-E-A-D-G-C visinu tona. Tonovi E-A-D i G porihtani su na visnu kao u modela s četiri žice, samo što su ovdje još pridodan niski B, i visoki C ton. Neki basisti običavaju svoj bas ugoditi i na B0-E-A-D-F#-B2 koji je uz omogućene niže, i više intervale dviju oktava, usput očuvao standardni štim električne gitare. Ovakvo ugađanje primjenjuje se u latino jazz, klasičnmom jazzu i drugim žanrovima, kao i u studijskom radu gdje jedan instrument mora biti 'svestran'. Na četverožičanima, i petožičanim modelima takav štim se rijeđe primjenjuje. |
|||
Alternativni stil ugađanja je B0-E-A-D-G-B2 visina tona, koja odgovara visini pet žica električne, ili akustične gitare. I ugađanje E-A-D-G-B-E potpuno je identično s električnom gitarom, samo je oktavu niže, i basista u ovom slučaju koristi prstomet gitarskog [[akord]]a. |
|||
Nešto rijeđe ugađanje je poput E-A-D-G-C-F, i F#-B-E-A-D-G koji također omogućava dosljedni niz intarevala, i dobar raspon sviranja u određenoj poziciji. Izvorni bas model sa šest žica proizvela je [[1958.]] godine tvrtka [[Danelectro]] (model poznat kao Danelectro Longhorn bass) koji je bio ugođen na E-A-D-G-B-E visinu tona, kao i električna gitara, samo za oktavu niže.<ref>[http://guitarsafari.com/rare-danelectro-longhorn-bass/ Danelectro longhorn bass] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150206220104/http://guitarsafari.com/rare-danelectro-longhorn-bass/ |date=2015-02-06 }}, opisni sadržaj na guitsafari.com.</ref><br> |
|||
Osim poznatih velikih tvrtki, i glazbenici kao pojedinci su uspješno dizajnirali, i proizvodili modele po svojoj mjeri. Tako je [[1974.]] godine utjecajni američki jazz, i [[pop]] glazbenik [[Anthony Jackson]], s graditeljem instrumenata [[Carl Thompson]]onom napravili model [[Kontrabas gitara|kontrabas gitaru]] koji se ugađao na B-E-A-D-G-C visinu tona. Kasnije je Jackson ostvario suradnju s [[Ken Smith]]om i tvrtkom [[Fodera]], koja je bila tako plodonosna da je od početne zamisli o kontrabas gitari evoluirala do moderne, šestožičane bas gitare.<br> |
|||
[[Datoteka:7String.jpg|minijatura|desno|150px| Bas gitara sa sedam žica.]] |
|||
* '''Sedmožičani''' modeli (i oni s više žica) osim nekoliko proizvođača poput tvrtke Galveston (ukinuta Conklin Groove linija sedmožičanih modela), uglavnom su proizvodi samostalnih 'boutique' graditelja. Ovi modli ugađaju se na F#-B-E-A-D-G-C ili B-E-A-D-G-C-F visinu tona. |
|||
* '''Osmožičani''' - '''dvanaestžičani''' modeli izgrađeni su na istoj koncepturalnoj osnovi kako se grade i dvaneastžičane gitare. |
|||
Ugađanje:<br> |
|||
- modeli s osam žica F#-B-E-A-D-G-C-F visinu tona.<br> |
|||
- modeli s devet žica F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb visinu tona.<br> |
|||
- modeli s deset žica C#-F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb, ili F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb visinom tona.<br> |
|||
- model s jedanaest žica C#-F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb, ili F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb-Ab visinom tona.<br> |
|||
- modeli s dvanaest žica C#,F#,B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb-Ab, ili B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb-Ab-Db-Gb visinom tona. |
|||
====Alternativni načini ugađanja==== |
|||
Other design options include finishes, such as lacquer, wax and oil; flat and carved designs; [[Luthier]]-produced custom-designed instruments; headless basses, which have tuning machines in the bridge of the instrument (e.g.[[Steinberger]] and [[Hohner]] designs) and several artificial materials such as [[luthite]]. The use of artificial materials allows for unique production techniques such as die-casting, to produce complex body shapes. |
|||
Basisiti nastoje ugoditi svoje bas gitare tako da si osiguraju što prošireniju uporabu tonskog raspona, sviranje u više oktava u što više pozicija, kao i druge pogodnosti. Kako na standardnim modelima s četirima žicama, ili onima s više žica, tako svoje glazbeno umijeće pokazuju i na modelima bas gitara koji imaju manje žica od standardnih četiriju, kao: bas gitare s jednom žicom, s dvjema žicama, i s trima žicama koji je ugođen na E-A-D visinu tona.<ref>[http://www.atlansia.jp/BASS.NEW.HTML#P8 Japanski proizvođač Atlansia], proizvodi modele s jednom, dvjema i trima žicama</ref><br> |
|||
Ugađanje: [[tenor bass]]<ref>[http://www.ee.columbia.edu/~grindlay/tenor_bass.html Tenor Bass - opisni sadržaj].</ref> ugođen na A-D-G-C visinu tona kojeg koriste basisti [[Stanley Clarke]], [[Victor Wooten]] i [[Stu Hamm]]. Zatim, [[piccolo bass]] koji se ugađa kao klasični četverožičani model, a koristi ga američki jazz glazbenik Stanley Clarke.<br> |
|||
Za spomenuti su još modeli s osam, deset, dvanaest i petnaest žica koji se grade po pravilu kao i električne gitare. Žice na ovakvim bas modelima raspoređene su po skupinama, po dvjema, ili trima zajedno, kako bi ih basista odsvirao istovremeno.<br> |
|||
Na primjer:<br> |
|||
- model s osam žica ima skupine po EE-AA-DD-GG (četiri žice u dvjema skupine). <br> |
|||
- model s deset žica ugođeni su u oktavi (kao petožičani model s dodanim niskim B tonom.<br> |
|||
- model s dvanaest žica ima skupine po EEE-AAA-DDD-GGG (četiri žice po tri skupine. Na ovom modelu standardni nagib žica dizajnom je nadopunjen višom kosinom za žice u oktavi.<br> |
|||
- model s petnaest žica ugađa se na EEE-AAA-DDD-GGG-CCC visinu tona. Ovaj način ugađanja razvio je [http://www.jauqoiii-x.com/ Jauqo III-X].<ref>[http://www.youtube.com/watch?v=G6O0Lgyn6aE Video uradak iz 1998. godine], gdje Jauqo III-X svira bas gitaru s petnaest žica.</ref><br> |
|||
'''Basevi proširenog raspona''' su električne bas gitare s većim frekvencijskim rasponom od standardnih modela s četiri žice. I modeli ugođeni jednu oktavu niže od modela s četiri žice također se smatraju modelima proširenog raspona.<br> |
|||
Naručeni model sa sedam žica (B0-E1-A1-D2-G2-C3-F3) [[1987.]] godine izgradio je graditelj [[Michael Tobias]] za basistu [[Garry Goodman]]a. Ovaj model bio je rani primjer bas gitare s ugađanjem više od šest pojedinačnih žica. Slične modele, ali s osam i devet žica gradila je tvrtka [[Conklin]].<ref>[http://www.conklinguitars.com/ Conklin gitare], službena internet stranica.</ref><br> |
|||
Zanimljivo je za izdvojiti i rad graditelja [[David Minnieweather]]a [[2005.]] godine, i njegov Guitarbass model s deset žica pravljen za multi glazbenika [[John Woolley]]a. U model je po Johnovom nacrtu sinkroniziranim dizajnom spojena električna gitara (E-A-D-G-B-E), i kalsični bas s četiri (E-A-D-G) žice.<ref>[http://www.oddmusic.com/gallery/om15100.html Guitarbass] na oddmusic.com.</ref> Tijelo gitare izrađeno je od [[afrika|afričkog]] [[bijelo]]g drveta, vrat gitare (devet dijelova) od javora (vrat basa ima 14., a gitarski 22. praga). Duljina vrata bas skale iznosi 340 mm, a gitare 640 mm.<br> |
|||
Graditelj Michael Adler [[2004.]] godine izgradio je prvi jedanaest žičani bas, i prvi je naredne godine izvršio kompletnu pripremu i oglede za gradnju dvanaest žičanog modela. Modeli ovog graditelja imaju isti tonski raspon kao i [[klavir]].<br> |
|||
I tvrtka Ibanez je [[2009.]] godine predstavila svoj SR7VIISC model, s 760 mm dužinom skale. Model nazvan križancem između basa i gitare ugađa se na B-E-A-D-G-C-E visinu tona.<ref>[http://www.ibanezrules.com/namm/2009/sr7.htm Ibanez SR7], na [[NAMM]] sajmu 2009. godine.</ref> |
|||
==Elektronika== |
|||
While most basses have solid bodies, they can also include hollow chambers to increase the resonance or reduce the weight of the instrument. Basses are also built with entirely hollow bodies, which changes the tone and resonance of the instrument. [[Acoustic bass guitar]]s are typically equipped with piezoelectric or magnetic pickups and amplified. |
|||
===Elektromagneti=== |
|||
[[Datoteka:Precision Bass pickup.jpg|minijatura|lijevo|150px| Precisionov jednostruki dvodjelni elektromagnet.]] |
|||
* Elektromagnet '''Precision''' (misli se na ugrađen u izvorni [[Fender Precision Bass]]) jednostruki dvodjelni elektromagnet koji se skraćeno naziva i "''P elektromagnet''". Polovice imaju kratku dužinu koja pokriva vibraciju samo dviju žica. Da bi se smanjio šum (hum, brujanje) oba dijela ovog elektromagneta s obrnutim polaritetom međusobno su spojena u seriju. Ovakav način spajanja čini da jednostruki P elektromagnet zvuči kao puno jači dvostruki model. Za napomenuti je i model jednostrukog elektromagneta kakav je ugrađen u [http://www.ipernity.com/doc/frank-behnsen/4432673 Fender Precision Bass iz [[1951.]] godine]. Ove bas gitare danas su prava rijetkost. |
|||
Unatoč tomu što neki poznati graditelji dizajniraju svoje bas gitare s elektromagnetom bliže [[most (glazbala)|most]]u gitare, ili su ga smjestili između dva Jazz elektromagneta, Precisionov stil položaja ugradbe elektromagneta ostao je i dalje pri vratu, ili u sredini tijela gitare. |
|||
* '''Jazz''' elektromagnet (misli se na ugrađene u izvorni [[Fender Jazz Bass]]) |
|||
[[Datoteka:Jazz Style PickUps.JPG|minijatura|desno|150px| Standardna dva jednostruka Jazz elektromagneta.]] |
|||
Dizajnom je jednostruki model od osam polova (mada postoje i dvostruki modeli), koji se cijelom dužinom proteže ispod svih žica. Popularno je nazvan "J" elektromagnet. Već tradicionalno, po dva jednostruka modela ugrađuju se u bas gitare na mjestu bliže vrata, i pri mostu gitare. Spojeni su na identičan način kao i Precision model. Kao rezultat takvog spajanja pri otvorenim potovima glasnoće na istu razinu stvorit će neugodan šum. Stoga basisti imajući to u vidu, potove glasnoće za oba elektromagneta drže na različitim razinama. Za razliku od krupnog/snažnog tona "P" elektromagneta koji je svoje mjesto trajno našao u većini rock glazbe, "J" elektromagnet ima svjetliji (i tanji) ton. Stoga mnogi basisti u želji da postignu jedinstven, stopljen zvuk, koji se prelijeva od prepoznatljive "P", do lakše i svjetlije "J" boje tona, koriste modele bas gitara s ugrađenom kombinacijom obadva elektromagneta. |
|||
* '''Dvostruki''' elektromagnet poznat kao DC elektromagnet dizajniran je s dvije zasebne jezgre sa svojim namotajima. U načelu, kao i u primjeru dva jednostruka Jazz modela članci s obrnutim polaritetom spojeni su u seriju. U odnosu na jednostruki model osjetan je učinak smanjenja šuma. Dvostruke elektromagnete po materijalu izvedbe dijelimo na dvije vrste: keramične, s relativno oštrijim zvukom često korištenim u rock glazbi, i kombinirane keramično-čelične modele. |
|||
[[Datoteka:PAF-Pickup-1.jpg|minijatura|desno|150px| Dvostruki PAF elektromagnet.]] |
|||
*'''Soapbar''' elektromagnet "velikog kućišta" nazvan tako zbog svoje sličnosti sa izgledom sapuna. Izvorno je 1952. godine ovakav jednostuki [[P-90]] elektromagnet ugrađen u Gibsonov Goldtop model električne gitare. Kasnije, [[1955.]] godine doživio je nadgradnju u modelu [[PAF]], kad ga je Gibsonov inženjer [[Seth Lover]] predstavio kao prvi u svijetu gitarski dvostruki elektromagnet koji se u široj proizvodnji počeo ugrađivati u gitare od 1956. (ili 1957.) godine. Dizajnirani za bas gitare, ovi elektromagneti istakli su se u najviše u rock, i [[metal (glazba)|metal]] glazbi. Najpoznatiji proizvođači su: Gibson, [[ESP Guitar]] i [[Schecter]], ali i na modelima s pet, i šest žica, popularnim u jazz i jazz rock glazbi, uspješno prizvodi tvrtka Yamaha (model TRB), i razne Peavey linije bas modela. |
|||
=== |
===Bas pojačala i efekti=== |
||
{{Glavni|Bas pojačala}} |
|||
Bass guitar necks, which are longer than regular electric guitar necks, are generally made of [[maple]] or [[ash]]. More exotic woods include [[bubinga]], [[wenge]], [[ovangkol]], [[ebony]] and [[goncalo alves]]. [[graphite|Graphite]] or [[carbon fiber]] are used to make lightweight necks, an approach pioneered by [[G. Gould]] of [[Modulus Guitars]]. [[Peavey]] makes the graphite-necked basses such as the [[G-Bass]] the [[B-Quad]], and [[Status]] has manufactured entire basses out of graphite. Many other guitar companies also use graphite in their necks, to add stability and sustain. |
|||
[[Datoteka:Elbas.jpg|minijatura|desno|250px| Hartke 5000 bas pojačalo.]] |
|||
Kao i električne gitare, tako i bas gitare povezane s pojačalom preko zvučnika reproduciraju ton. Basisti za pojačala mogu koristit: kombo modele (zvučnik i glava pojačala su zajedno u jednom kabinetu), ili modele pojačala sa zasebnom glavom pojačala i [[zvučnička kutija|zvučničkom kutijom]]. U nekim slučajevima bas gitara se može koristiti preko velikih PA (public address) sustava ozvučenja, ili da se pomoću DI-boxa signal izravno usmjeri u [[miks-pult]] (miksetu), a odatle do glavnih monitor zvučnika. Početkom 1990-ih, i pojavom signalnih procesora poput ekvilajzera, kompresora i drugih uređaja za modeliranje i oblikovanje zvuka, zvuk bas gitare poprima jednu drugu dimenziju. Raznim elektroničkim pomagalima počevši od samog pojačala koje je dizajnirano da uspješno modelira zvuk, do raznih drugih modela efekta, pa do uporabe raznih procesorskih simulatora koji imaju pregršt opcija i omogućnosti, od najjednostavnije da bas gitari s pragovima pruži mogućnost imitiranja zvuka bas gitare bez pragova.<ref>[http://www.sweetwater.com/store/detail/GT10B/ BOOS GT-10B], bas procesor - opisni sadržaj.</ref><br> |
|||
U pravilu efekti do punog izražaja dolaze prilikom nastupa u živo (ali i pri svirkama u studiju). Obično se koriste s električnim gitarama, basevima i instrumentima s tipkama. Iako se najčešće koriste s električnim ili elektroničkim glazbalima, efekti se uspješno koriste i s akustičnim instrumentima, [[bubnjevi]]ma, i u [[Vokalna glazba|vokalnoj glazbi]].<ref>Greg Home 2000.[http://books.google.hr/books?id=cHALQ_CO5P0C&redir_esc=y] '' Complete Acoustic Guitar Method: Mastering Acoustic Guitar''.</ref> |
|||
==Tehnike sviranja== |
|||
=== Strings and tuning=== |
|||
===Stojeći, ili sjedeći stav=== |
|||
The standard design electric bass has four [[Strings (music)|strings]], tuned E, A, D and G (with the fundamental frequency of the E string set at 41.2 Hz, making the tuning of all four strings the same as that of the double bass). This tuning is also the same as the standard tuning on the lower four strings on a 6-string guitar, only an octave lower. The materials used in the strings gives bass players a range of tonal options. String types include all-metal strings ([[roundwound]] or [[flatwound]]), metal strings with different coverings, such as tapewound and plastic-coatings, and non-metal strings made of nylon. |
|||
Većina basista dok sviraju stoje, mada je u velikim ansamblima, pri uzvedbi akustičnih žanrova (kao što je [[folklor]]na glazba) i slično, prihvaćen i sjedeći stav. Neki basisiti poput [[Jah Wobble]]a dok sviraju prakticiraju naizmjenični stav stajanja, i sjedenja. Odabir stava sviranja osobni je izbor svakog basiste, jer mu 'on' treba omogućiti najlakšu prezentaciju glazbene izvedbe. Kad sjedi, basista dešnjak lagano je uravnotežio instrument na desnom bedru (u primjeru [[kalsična gitara|klasične gitare]], ona je usidrena na lijevom bedru). Balansiranje bas gitare na lijevom bedru oponaša način stojećeg stava, dopuštajući manje razlike između stojeće, i sjedeće pozicije.<br> |
|||
Balansiranje bas gitare na desnom bedru omogućava bolji pristup vratu, i hvataljci vrata gitare u cijelosti, a naročito sviranje u poziciji donjih pragova gitare. |
|||
===Načini sviranja=== |
|||
Early basses used [[flatwound]] strings with a smooth surface, which had a smooth, damped sound reminiscent of a double-bass. In the 1960s and 1970s, [[roundwound]] bass strings similar to guitar strings became popular. Roundwounds have a brighter [[timbre]] with greater [[sustain]] than flatwounds. Flatwounds are still used by bassists who want a more vintage, smooth, or damped sound. |
|||
Za razliku od kontrbasa (uspravnog basa), električna bas gitara svira se tako da ju basista drži vodorovno preko tijela. Identično tako svira se i električna gitara. Žice na bas gitari basista može trzati/okidati prstima, ili pomoću tzalice. Bas gitara je specifičan instrument kojem u skladbi nije zadaća da stvara [[melodija|melodiju]], nego da nadopunjava [[harmonija (glazba)|harmoniju]]. |
|||
====Sviranje prstima==== |
|||
A number of other tuning options and bass types has been used to extend the range of the instrument. The most common are: |
|||
[[Datoteka:Finger-Picking-Technik.jpg|minijatura|desno|200px| Sviranje bas gitare prstima.]] |
|||
Ovo je način sviranja gdje basista trza žicu kažiprstom desne ruke. Ovaj način sviranja naziva se [[pizzicato]] (tal. pizzicato = trzano, uštipnuto), skraćena oznaka pizz. Primjenom ovog naćina sviranja najbolje zvuče tonovi praznih žica, a što su žice dulje, i deblje, pizzicato će biti melodičniji. U rijetkim slučajevima basista pri izvedbi pizzicata, kod trzanja slobodnih žica pri brzom tempu može si pomoći i lijevom rukom. U notnom zapisu tad bi iznad tonova namjenjenim lijevoj ruci bio pridodan križić (+). Ova tehnika sviranja spada u složenije tehnike izvođenja, i praktično se primjenjuje samo u virtuozno solističkim [[skladba]]ma. Utjecajni američki basista [[James Jamerson]], poznat još iz vremena suradnje s diskografskom kompanijom [[Motown]], svirao je komplicirane bas dionice koristeći se samo kažiprstom desne ruke. Stil sviranja kažiprstom koji je on prakticirao nazvan je "the hook" stilom. Općenito, stil sviranja prstima podržava razne varijacije, a jedna od njih je i odmaranje ruke, tako da bas gitarista usidri palac desne ruke na poklopcu elektromagneta, odnosno, lijeve ruke sa strane hvataljke vrata (pojava u basista kod kojih je izražen utjecaj sviranja kontrabasa). Alternativno bas gitarista može odmoriti ruku, ako palac opušteno usidri na donjim žicama, ili onim koje trenutno ne koristi.<br> |
|||
Za napomenuti su basisti [[Monk Montgomery]], i [[Bruce Palmer]], koji tehnikom trzanja palcem žice prema dolje, uspješno oponašaju tehniku sviranja kontrabasa, i time dobivaju kratki, odrezani, mutni ton. Korištenje palca pri sviranju bas gitare predvidio je i Fender, dodavajući svojim modelima "držač palca" montiran ispod žica na ploči gitare. Suprotno svom imenu, držač palca nije služio da bi basista na njemu odmorio ruku, nego je bio sidro ostalim prstima dok se palcem trzalo po žicama. Držač palca je na modelima od 1970. bio premješten iznad žica, a na modelima iz '80-ih godina držač palca nije prisutan. |
|||
====Sviranje trzalicom==== |
|||
[[Datoteka:Bassguitarnotes.jpg|thumb|right|600px|Note positions on a right-handed 4-string bass in standard EADG tuning.]] |
|||
Osim bas gitare mogu se svirati svi [[trzalački instrumenti]]. Trzalice se danas proizvode od plastike, najlona, drveta, kamena, metala, pa čak i stakla. Obično u obliku zašiljene suze ili trokuta. Osnovni je princip uporabe trzalice da ju basista držeći u ruci na položaju iznad elektromagneta ostvari titraj po žicama. Ako se titraj ostvari bliže mostu gitare dobiveni harmonici (alikvotni tonovi) biti će svjetliji, dok titraj bliži vratu gitare pružit će manje izražajniji, i blaži ton. |
|||
* '''Four strings''' with alternate tunings to obtain an extended lower range. Tunings such as "BEAD" (this requires a low "B" string in addition to the other three "standard" strings), "D-A-D-G" (a "standard" set of strings, with only the lowest string detuned), and D-G-C-F or C-G-C-F (a "standard" set of strings, all of which are detuned) give bassists an extended lower range. |
|||
====Slap, i pop tehnika==== |
|||
[[Datoteka:Robert_Trujillo.jpg|thumb|desno|desno|250px|A five-string electric bass guitar in use by Metallica's Robert Trujillo.]] |
|||
Primjenjuje se u mnogim vrstama glazbe, ali ponajviše u latinskoj, funk i u raznim pop stilovima. Slap tehnika polako postaje sve više sinonim za općenito kvalitetno sviranja bas gitare, a mišljenje mnogih basista je da svirajući slap povećavaju si cjelokupnu glazbenu svestranost.<br> |
|||
* '''Five strings''' (usually B-E-A-D-G, but sometimes E-A-D-G-C). The 5-string bass with a low "B" provides added lower range, as compared with the 4-string bass. As well, it gives a player easier access to low notes when playing in the higher positions. Five-string basses are common in certain sub-genres of [[heavy metal music|heavy metal]] where music often uses an extended lower range. |
|||
Jedinstveni slap zvuk stvara se u središnjem zglobu palca, koji omogućava vanjskoj strani palca udarac na žicu koja će stvoriti snažnu vibraciju prema pragu, i time proizvesti specifični, prepoznatljivi ton koji zveči. U klasičnoj svirci prstima ovakav se ton inače izbjegava, ali u slap tehnici basisti ga upravo preferiraju.<br> * '''Pop''' je tehnika koju basista uči kao drugi dio radnje prilikom svladavanja slap tehnike. Nakon slap udarca palca prema dolje na žicu najčešće se kažiprstom kratko podiže i okida žica prema gore, koja potom otpuštena pada nazad prema hvataljci vrata, gdje slobodna liježe preko pragova i proizvodi već prepoznatljiv ton.<br> |
|||
* '''Six strings''' (B-E-A-D-G-C). The 6-string bass (B-E-A-D-G-C) is essentially a 4-string bass with both an additional low "B" string and high "C" string. While much less common than 4- or 5-string basses, they are still used in Latin, jazz, and several other genres. A few players have tuned the high C down to a B (giving B-E-A-D-G-B) matching the E-A-D-G-B string found on the lower end of a guitar. |
|||
Poznati američki basista, [[skladatelj]], i [[glazbeni producent]] [[Victor Wooten]] popularizirao je sličan stil, "dvostruki udarac" (engl. duoble thump) gdje palac prolazi, ili još bolje propada dolje između npr., A i E žice, i na povratku gore okida E žicu.<br> |
|||
* [[Detuner]]s, one of which is sold under the name [[Hipshot]], are mechanical devices operated by the left-hand thumb that allow one or more strings to be instantly detuned to a pre-set lower pitch. Hipshots are typically used to drop the "E"-string down to "D" on a four string bass. More rarely, some bassists (e.g., Michael Manring) will add detuners to more than one string, to enable them to detune strings during a performance and have access to a wider range of chime-like harmonics. |
|||
Slap, i pop stil, koriste mnogi basisti nevezano za žanr glazbe koji sviraju. U rock glazbi to su basisti [[Jean-Jacques Burnel]] i [[Les Claypool]], u metal glazbi [[Eric Langlois]], [[Martin Mendez]], [[Reginald Arvizu|Fieldy]] i [[Ryan Martinie]]. U jazz rock glazbi [[Marcus Miller]], Victor Wooten i [[Alain Caron]].<br> |
|||
Slap stil sviranja popularizirali su tijekom '80-ih, i '90-ih godina basisti [[Mark King]] u engleskom [[pop rock]] sastavu [[Level 42]], Pino Palladino (bio član [[John Mayer Trio]], i basista rock grupe [[The Who]]). Zatim, basista [[Flea]] u sastavu [[Red Hot Chili Peppers]], i [[Alex Katunich]] u američkom rock sastavu [[Incubus]]. |
|||
====Spank bass==== |
|||
Less commonly, bassists have used other types of basses or tuning methods to obtain an extended range. Instrument types or tunings used for this purpose include: |
|||
Glazbena tehnika koja je nastala od slap, i pop tehnike. Ova tehnika tretira električnu bas gitaru kao [[udaraljke]], gdje basista otvorenim dlanom iznad elektromagneta udara po žicama i tako proizvodi ton. |
|||
* 1-string Bass Guitar - Japanese manufacturer Atlansia offers 1-, 2- and 3-stringed instruments[http://www.atlansia.jp/BASS.NEW.HTML#P8]. |
|||
* 2-string Bass Guitar - as well as Atlansia's dedicated 2-string basses, some musicians have elected to play conventional basses with two strings removed. These include Chris Ballew of [[Presidents of the United States of America (band)|Presidents of the USA]], and the late Mark Sandman of [[Morphine (band)|Morphine]]. |
|||
* 3-string Bass Guitar (E-A-D) - Session bassist [[Tony Levin]] commissioned [[Music Man (company)|Music Man]] to build him a three-string version of his favorite [[Music Man StingRay|Stingray bass]], declaring that he rarely used the G string anyway. This unique instrument was unfortunately destroyed in a fire. |
|||
* 7-string Bass Guitar (B-E-A-D-G-C-F)- Session bassist Garry Goodman commissioned luthier Micheal Tobias to build the first seven-string electric bass guitar in 1987, which adds a B to the Fender six-string design. |
|||
* 8-string, 9-string Bass Guitar - Built by [[Conklin]], these basses add a low F# string below the B string. The 9-string bass also adds a high Bb string above the F string. [[Jean Baudin]] plays a 9-string instrument. |
|||
* '''8-, 10-, and 12-string''' basses are built on the same principle as the [[12 string|12-string guitar]], where the strings are grouped into sets tuned to unison or octaves, to be played simultaneously. An 8-string bass would be strung Ee-Aa-Dd-Gg, while a 12-string bass might be tuned Eee-Aaa-Ddd-Ggg (four groups of three strings each), standard pitch strings augmented by two strings an octave higher. Ten-string basses have octave strings added to the low-B (tuned to a Bb) of a 5-string bass<ref> Jeff Ament of [[Pearl Jam]] plays a 12-string bass in the song "[[Jeremy (song)|Jeremy]]". [[John Paul Jones (musician)|John Paul Jones]], formerly of [[Led Zeppelin]], played 8-, 10-, 12- and 18-string basses on his solo albums ''[[Zooma]]'' and ''[[The Thunderthief]]'', which allowed him to perform in [[parallel octaves]].</ref>. |
|||
* A '''15-string bass''' (tuned Eee Aaa Ddd Ggg Ccc), first conceived, by [[Jauqo III-X]] has been produced by Warrior Guitars. |
|||
* Guitar-tuned bass (4-string): the D-G-B-E tuning matches the first four strings (from highest to lowest) of a guitar, pitched two octaves lower. |
|||
* Tenor bass: A-D-G-C, like the top 4 strings of a 6-string bass, or a simply a standard 4-string with the strings each tuned up an additional perfect fourth, a tuning used by [[Stanley Clarke]],[[Victor Wooten]], and [[Stu Hamm]]. |
|||
* Piccolo bass: e-a-d-g (an octave higher than standard bass tuning—-the same as the bottom four strings of a guitar), used by [[Stanley Clarke]]. |
|||
* Sub-contra basses, such as C#-F#-B-E ("C#" being at 17.32 Hz)(e.g., the Jauqo III-X from 2000). or the sub-bass guitar, E-A-D-G one octave below standard ("E" being at 20,6 Hz) created [http://www.yvescarbonne.com/project.php concept] by Yves Carbonne in 2002.To amplify the low pitches of these instrument, a subwoofer capable of extended low-range reproduction may be needed. |
|||
* Luthier Michael Adler built the first 11-string bass in 2004 and completed the first single course 12-string bass, a concept created by bassist Garry Goodman, in 2005. The bass matches the range of the 97 note grand piano and requires special strings. These instruments are now being built by other luthiers. |
|||
* Guitarbass: A 10 stringed instrument with 4 bass strings (tuned E-A-D-G) and 6 guitar strings (tuned E-A-D-G-B-E) on the same neck and body, but with separate scale lengths, bridges, fretboards, and pickups. Created [http://www.microphoneheaven.com/guitarbass] by John Woolley in 2005. The prototype was built by David Minnieweather. |
|||
=== |
====Funk fingers==== |
||
Ovo je uistinu rijetka tehnika koju je tijekom snimanja albuma [[So]], uz pomoć tehničara Andy Moorea razvio američki [[progresivni rock]] basista [[Tony Levin]]. Tehnika se svodi na to da basista između prstiju zaglavi drvene bubnjarske batiće, i njima poklapa žice iznad elektromagneta. |
|||
:''For more information on pickups, see [[Pickup (music)]].'' |
|||
The vibrations of the instrument's metal strings within the magnetic field of the permanent magnets in the [[Pickup (music)|pickup]]s, produce small variations in the magnetic flux threading the coils of the pickups. This in turn produces small electrical voltages in the coils. These low-level signals are then amplified and played through a speaker. Less commonly, non-magnetic pickups are used, such as [[piezoelectric]] pickups which sense the mechanical vibrations of the strings. Since the 1990s, basses are often available with battery-powered "active" electronics that boost the signal and/or provide equalization controls to boost or cut bass and treble frequencies. |
|||
====Palm-mute==== |
|||
[[Datoteka:Bassguitarpickups.jpg|thumb|250px|"P"-style split pickups.]] |
|||
Palm-mute je u osnovi jednostavna tehnika koju basisti često koriste. Primjenjuje se tako da basista vanjski rub dlana desne ruke (dešnjak) stavi preko žice, odmah iza sedla mosta, i u tom položaju ostvari titraj žice. Dobiveni ton u pravilu je kratak, prigušen i tih. Tehnika palm-mute uspješno se izvodi trzalicom, ali i s prstima. Dizanjem, i spuštanjem dlana, ostvaruje se dodatna paleta boji tona, a dobiveni ton tada varira za svaku žicu, odnosno određeni ton na njoj. Istaknuti primjer tomu je engleski glazbenik, skladatelj i pjevač [[Paul McCartney]], koji je čak nekoliko desetljeća tehniku palm-mute svirao trzalicom.<br> |
|||
I poznati engleski multi instrumentalist i skladatelj [[Sting]], također u svojim nastupima koristi se tehnikom palm-mute, ali često ju umjesto trzalicom izvodi s palcom i kažiprstom. |
|||
==Primjena== |
|||
====Bass pickup types==== |
|||
===Zabavna glazba=== |
|||
* "P-" pickups (the "P" refers to the original Fender Precision Bass) are actually two distinct [[single-coil]] halves, wired in opposite direction to reduce hum, each offset a small amount along the length of the body so that each half is underneath two strings. Less common is the single-coil "P" pickup, used on the 1951 Fender Precision bass, as well as the reissue and the Sting's signature model. |
|||
Bas gitara uz bubnjeve temeljni je glazbeni instrument koji prati [[Ritam (glazba)|ritam]], i održava sklad ukupne harmonije skladbe. Kao član [[ritam sekcija|ritam sekcije]] koristi se u rock, i popularnoj [[zabavna glazba|zabavnoj glazbi]], gdje se uklapa i slijedi pratnju [[akord]]a. Osnovnu ritam sekciju obično čini [[ritam gitara]] ili [[sintisajzer|električni klavir]], ili oboje, bas gitara i bubnjevi. Veće glazbene skupine često pridodaju [[solo gitara|solo gitaru]], [[klavijatura|klavijatere]] ili udaraljke.<br> |
|||
* "J-" pickups (referring to the original Fender Jazz Bass) are wider eight-pole pickups which lie underneath all four strings. J pickups are typically [[single-coil]] designs, but because one is wired opposite to the other, when used at the same volume they have hum canceling properties. |
|||
Unatoč mnogim različitim glazbenim stilovima u kojima se koristi bas gitara, kao i u zabavnoj glazbi ona ima gotovo identičnu ulogu: drži na okupu cijeli harmonijski okvir gdje često zajedno s bubnjevima naglašava progresiju [[Takt (glazba)|takt]]a skladbe. Koliko će bas dionica koju u skladbi treba da odsvira basista biti zahtjevna uveliko ovisi o stilu glazbe. Tako, u nekim pop stilovima '80-ih godina bas dionice u skladbi su proste, jednostavne. Cijela težina prebačena je u prednji plan prema [[vokal]]u, i na melodijske instrumente. Nasuprot tome, u [[reggae]], [[funk]] ili [[hip-hop]] glazbi cijela skladba može biti bazirana upravo baš na sviranju kompliciranih bas dionica.<br> |
|||
* Humbucker (dual coil) pickups, found in MusicMan basses (yet another Leo Fender brand) and many other brands, are the same length as a J pickup, but about twice as wide. |
|||
U tradicionalnoj američkoj [[country]], [[folk rock]], i drugim srodnim glazbama bas gitara često prati osnovni ritam u promjeni akorda. U čikaškom [[blues]]u basista često svira razne dijagrame skale, u [[blues rock]] osim blues skala, sviraju se riffovi (riff = kratka muzička forma/tema svirana u obliku kružnog šablona). U metal glazbi bas gitarista uz ritam gitaristu može svirati zajedno s njim složenije riffove (u nižoj, ili višoj oktavi). Ovisno o vrsti stila dok ostali instrumenti koriste stanku, bas uz pratnju babnjeva (ili ne) može i da svira solo. U rock glazbi tijekom stanke bas gitara može kao i ostali koristiti stanku, svirati riff, ili u stanci jednostavno kuckati po tijelu bas gitare. U progresivnom rock i art rock žanru basista zajedno s vokalom, ili solo gitarom, može svirati melodijske dionice. |
|||
* "Soapbar" Pickups get their name due to a resemblance to a bar of soap, and can contain any variation of pickup, be it J, P, or Humbucking. They are commonly found in ERB basses. |
|||
=== |
===Jazz, i jazz rock glazba=== |
||
U jazz glazbi električna bas gitara je relativno mlad instrument. Veliki sastavi iz '30-ih, i '40-ih godina iz vremena [[swing]]a, i iz '50-ih sa stilom [[bepop]] i [[hard bop]] koristili su kontrabas. Električna bas gitara počela se koristiti u kasnim '60-im, i početkom '70-ih godina omogućivši da se rock stil pomješa s jazz glazbom, što je iznjedrilo novi glazbeni stil nazvan jazz-rock glazba. Primjena električne bas gitare u jazz rocku, i rock glazbi omogućilo je da se koristi i na otvorenim stadionskim koncertima. Za razliku od kontrabasa priključena na snažno [[bas pojačala|pojačalo]] neuporedivo ima glasniji ton. U jazz glazbi električna bas gitara koristi se za pratnju, za sviranje samostalnih solo dionica, za sviranje klasičnih jazz dionica ili glatkih četvrtinskih taktova imitirajući tako kontrabas. U latino, salsi ili rock glazbi unosom jazz rock napjeva, bas gitarista u suradnji s bubnjarem može svirati brze ritmičke figure u sinkopi (sinkopa = ritmička figura koja spaja laku, i tešku [[doba|dobu]]).<br> |
|||
[[Datoteka:Jazz_Style_PickUps.JPG|thumb|Dual "J"-Style Pickups.|levo|230px]] |
|||
Za razliku od većine popularnih stilova glazbe električna bas gitara u jazz okruženju preferira puno više sviranja solo dioanica. Tijekom jazz koncerta basista često prakticira sviranje izrazito duga, improvizirana sola (engl. blowing). U većini rock skladbi bas gitara priklanja se sviranju pratnje ritma koji prekidaju kratke stanke, ili kraće solo dionice. U jazz glazbi, bez obzira na ritmičke, ili solo figure, basista nastoji stvoriti plesnu ritmičku podlogu sličnu po načelima swinga, i groove glazbe. |
|||
* Many basses have just one pickup, typically a "P" or soapbar pickup. Multiple pickups are also quite common, two of the most common configurations being a "P" near the neck and a "J" near the bridge (e.g. Fender Precision Deluxe), or two "J" pickups (e.g. Fender Jazz). Some basses use more unusual pickup configurations, such as a soapbar and a "P" pickup (found on some Fenders), [[Stu Hamm]]'s "Urge" basses which have a "P" pickup sandwiched between two "J" pickups, and some of [[Bootsy Collins]]' custom basses, which had as many as 5 J pickups. Another unusual pickup configuration is found on some of the custom basses that [[Billy Sheehan]] uses, in which there is one humbucker at the neck and a split-coil pickup at the middle position. |
|||
* The placement of the pickup greatly affects the sound, with a pickup near the neck joint thought to sound "fatter" or "warmer" (the bass frequencies being dominant) while a pickup near the bridge is thought to sound "tighter" or "sharper" (providing a larger amount of treble). Most basses with multiple pickups allow blending of the output from the pickups, providing for a range of timbres. |
|||
=== |
===Suvremena glazba=== |
||
U [[Suvremena glazba|suvremenoj klasičnoj glazbi]] koriste se standardna glazbala kao i u [[klasična glazba|klasičnoj glazbi]], poput [[klavir]]a, [[violina|violine]], kontrabasa i sl., ali koriste se i noviji/suvremeniji glazbeni instrumenti, i uređaji, za proizvodnju zvuka (od raznih pojačala za instrumente, razglasnih ozvučenja, uređaja za snimanje, i druga prateća pomoćna oprema).<br> |
|||
* [[Piezoelectric]] pickups are non-magnetic pickups that produce a different tone and allow bassists to use non-metallic strings such as nylon or even [[Ashbory bass|silicone rubber]]. Piezoelectric pickups sense the vibrations of the string, as transmitted to the pickup through the bass's wooden body. Since piezoelectric pickups are based on the vibration of the strings and body, they can be prone to feedback "howls" when used with an amplifier, especially when higher levels of amplification are used. |
|||
Od kasnih '60-ih godina, američki skladatelji u suvremenoj klasičnoj (umjetničkoj) glazbi u skladbama ne koriste tradicionalne (ili konvencionalne) instrumente, nego uvode nove glazbene instrumente u stvaranju klasične glazbe, i time pružaju nove poglede i mogućnosti.<br> |
|||
* Optical pickups such as Lightwave Systems pickups are another type of non-magnetic pickup. Optical pickups are expensive and rarely used, apart from a small number of professional bass players who require the advantages offered by optical pickups: no noise (e.g., hum) or feedback problems, even at high levels of amplification. |
|||
[[Datoteka:Krzysztof Penderecki 20080706.jpg|desno|minijatura|120px| Poljski skladatelj Krzysztof Penderecki.]] |
|||
* Električnu bas gitaru 1960-ih godina povremeno su koristili: |
|||
- [[Christian Wolff]], američki eksperimentalni skladatelj klasične glazbe u djelima "Electric Spring 1" 1966. godine, "Electric Spring 2" 1966/70. godine, "Electric Spring 3" [[1967.]] godine i u djelu Untitled 1996. godine.<br> |
|||
====Scale Length==== |
|||
- [[Francis Thorne]], američki eksperimentalni skladatelj klasične glazbe u suradnji s [[Paul Hindemith]] 1968/69. godine napisali su djelo LiebesRock.<br> |
|||
Leo Fender's 34" scale, also called a "long scale" remains the standard for electric basses, although 30" or "short scale" instruments, such as the [[Höfner]] Violin Bass, played by [[Paul McCartney]], and the Fender Mustang Bass are fairly popular. |
|||
- U svojim skladbama [[Poljska|poljski]] skladatelj [[Krzysztof Penderecki]] 1966/67. godine (reizdanje 1971/72.), u koncertu za [[violončelo]], zatim [[1969.]] godine u [[opera|operi]] [[The Devils of Loudun]], 1970. godine u djelu Kosmogonia i 1971. godine u djelu Partiti.<br> |
|||
Once only available only as boutique instruments, many manufactures have begun offering 35, 35.5 and 36" scale lengths, also called an "extra long scale." The purpose of the extra long scale is to give a higher string tension, which yields a more defined tone on the B string of 5 and 6 stringed instruments or detuned 4 string basses. |
|||
- [[Pelle Gudmundsen-Holmgreen]], [[Danska|danski]] skladatelj 1966. godine u Symfoni på Rygmarven, zatim 1967. godine u djelu Rereprisier i 1868. godine u djelu Piece by Piece.<br> |
|||
- [[Irwin Bazelon]], američki skladatelj suvremene glazbe 1970. godine u skladbi Churchill Downs. |
|||
* Električnu bas gitaru 1970-ih godina koristili su u svojim skladbama: |
|||
===Frets=== |
|||
The [[fret]]s divide the fingerboard into [[semitone]] divisions, although fretless basses are also widely available. The original Fender basses had 20 frets, but modern basses can have up to 24 frets. |
|||
- [[Leonard Bernstein]], američki skladatelj suvremene glazbe za glazbeni [[teatar]] [[MASS]] 1971. godine.<br> |
|||
==Fretless basses== |
|||
- [[Dave Brubeck]], američki jazz pianista koristio je 1971. godine bas gitaru u djelu Truth Has Fallen.<br> |
|||
[[Fretless bass|Fretless basses]] have a distinct sound: the absence of frets means that the string must be pressed down directly onto the wood of the fingerboard and can buzz against it as with the [[double bass]], sometimes described as a "mwaah" sound by bassists. The fretless bass allows players to use the expressive devices of [[glissando]], [[vibrato]] and microtonal intonations such as [[quarter tone]]s and [[just intonation]]. Some bassists use both fretted and fretless basses in performances, according to the type of material they are performing. |
|||
- [[Alfred Schnittke]], [[Rusija|ruski]] skladatelj koristio je 1971. godine električnu bas gitaru u svojoj prvoj simfoniji.<br> |
|||
- [[David Amram]], američki skladatelj poznat po korištenju elelktričnih instrumenata u jazz, etno, i folk glazbi. Koristio je [[1977.]] godine električnu bas gitaru u djelu En memoria de Chano Pozo.<br> |
|||
- [[Louis Andriessen]], [[Nizozemska|nizozemski]] skladatelj i pianist 1970. godine koristio je bas gitaru u skladbi Spektakel, 1972/76. godine u djelu De Staat, 1976. godine u djelu Hoketus, zatim, 1980/81. godine u djelu De Tijd i 1984/88. godine u djelu [[De Materie]].<br> |
|||
[[Datoteka:Sofia Gubaidulina July1981 Sortavala ©DSmirnov.jpg|minijatura|desno|150px| Ruska skladateljica Sofia Gubaidulina snimljena u [[Sortavala|Sortavali]] 1981. godine.]] |
|||
* Električnu bas gitaru 1980-ih, i 1990-ih godina koristili su: |
|||
- [[Hans Werner Henze]], [[Njemačka|njemački]] skladatelj 1980. godine u djelu El Rey de Harlem, i 1981. godine u djelu Il ritorno d'Ulisse in patria.<br> |
|||
In ''How The Fender Bass Changed The World'', Jim Roberts states that [[Bill Wyman]] made the first known fretless bass guitar in 1961 by converting an inexpensive Japanese fretted bass. This fretless bass can be heard on [[The Rolling Stones]] songs such as "Paint it Black". The first production fretless bass was the Ampeg AUB-1 introduced in 1966. Fender introduced a fretless version of the Precision Bass in 1970. Fusion-jazz virtuoso [[Jaco Pastorius]] created his own fretless bass by pulling the frets out of a sunburst Fender Jazz Bass, filling up the holes with wood putty and coating the fretboard with epoxy resin. |
|||
- [[Harold Samuel Shapero|Harold Shapero]], američki skladatelj 1981. godine u orkestriranom djelu On Green Mountain. |
|||
[[Datoteka:Linned_fretless_jazz_bass.jpg|thumb|An example of a fretless bass's fingerboard.]] |
|||
- [[Steve Reich]], američki skladatelj 1987. godine u djelu [[Electric Counterpoint]].<br> |
|||
- [[Wolfgang Rihm]], njemački skladatelj 1987/91. godine u djelu Die Eroberung von Mexico.<br> |
|||
- [[Arvo Pärt]], skladatelj klasične glazbe iz [[Estonija|Estonije]], koristio je 1989/92. godine električnu bas gitaru u djelu Miserere.<br> |
|||
- [[Steve Martland]], engleski skladatelj 1993. godine u djelu Danceworks i 1994. godine u djelu Horses of Instruction.<br> |
|||
- [[Sofia Gubaidulina]], ruska skladateljica 1991. godine u djelu Aus dem Stundenbuch.<br> |
|||
- [[Giya Kancheli]], [[Gruzija|gruzijski]] skladatelj koji je živio u [[Belgija|Belgiji]] koristio je 1993. godine električnu bas gitaru u djelu Wingless.<br> |
|||
- [[John Adams]], američki skladatelj 1995. godine koristio je elaktričnu bas gitaru u glazbenoj operi [[I Was Looking at the Ceiling and Then I Saw the Sky]], i 1996/97. godine u djelu Scratchband.<br> |
|||
- [[Michael Nyman]], [[UK|britanski]] skladatelj u raznim glazbenim radovima za [[Michael Nyman Band]]. |
|||
== Povezano == |
|||
Some fretless basses have "fret lines" inlaid in the fingerboard as a guide, while others only use guide marks on the side of the neck. Strings wound with tape are sometimes used with the fretless bass so that the metal string windings will not wear down the [[fingerboard]]. Some fretless basses, such as those made by Pedulla, have fingerboards which are coated with epoxy to increase the durability of the fingerboard, enhance [[sustain]] and give a brighter tone. |
|||
Although most fretless basses have four strings, five-string and six-string fretless basses are also available. Fretless basses with additional strings are also available, but these are typically "boutique" or custom-made instruments. In the mid-2000s, luthier Jerzy Drozd built the first 10-string and 12-string fretless basses. |
|||
Fretless basses are widely used in [[jazz]] and [[jazz fusion]] music. Nonetheless, many bassists from other genres use fretless basses. Spanish bassist Carles Benavent played a fretless bass with a pick, which has become a bass style used in flamenco music by [[Paco de Lucia]], [[Pepe Habichuela]], and [[Camaron de la Isla]]. Thrash metal/death metal bassist [[Steve DiGiorgio]], [[Primus (band)|Primus]]' bassist [[Les Claypool]] and [[The Mars Volta]]'s bassist [[Juan Alderete]] also play fretless basses. |
|||
==Amplification and effects== |
|||
{{Main|Bass instrument amplification}} |
|||
Electric bassists use either a "combo" amplifier, so-named because it combines an amplifier and a speaker in a single cabinet, or an amplifier and a separate speaker cabinet (or cabinets). Some bassists plug into a "DI" or "direct box", which routes their signal directly into a [[mixing console]] for recording or large-scale PA amplification. |
|||
Various electronic components such as [[preamplifier]]s and [[Wiktionary:signal|signal]] processors, and the configuration of the [[amplifier]] and [[Loudspeaker|speaker]], can be used to alter the basic sound of the instrument. In the 1990s and early 2000s, signal processors such as [[equalizer]]s, [[distortion]] devices, and [[Audio level compression|compressors]] or [[limiter]]s became increasingly popular additions to many electric bass players' gear, because these processors give players additional tonal options. |
|||
==Playing techniques== |
|||
===Sitting or standing=== |
|||
Most bass players stand while playing, although sitting is also accepted, particularly in large ensemble settings (e.g., jazz big band) or acoustic genres such as folk music. It is a matter of the player's preference as to which position gives the greatest ease of playing, and what a bandleader expects. When sitting, right-handed players can balance the instrument on the right thigh, or like classical guitar players, the left. Balancing the bass on the left thigh positions it in such a way that it mimics the standing position, allowing for less difference between the standing and sitting positions. |
|||
===Pick vs. fingers (or thumb)=== |
|||
The electric bass, in contrast to the upright bass (or double bass), is played in a similar position to the guitar, held horizontally across the body. Notes are usually produced by plucking with the fingers or with a [[Guitar_pick|pick ]] or [[plectrum]]. |
|||
There are [[bass players who play with a pick]] from a number of different musical styles, including [[pop music|pop]], [[hard rock]], [[punk rock]] and [[heavy metal music|metal]]. Using a pick typically produces a "brighter" or "punchier" sound, while playing with fingers produces a softer and rounder sound. Some bassists use their fingernails flamenco-style to provide some compromise between playing fingerstyle and using a pick. |
|||
Instead of alternating downstrokes and upstrokes, players can perform all downstrokes, which provides a more consistent attack to each note. Bassists trying to emulate the sound of a double bass will often pluck the strings with their thumb or fingers rather than a plectrum, and use [[Palm mute|palm-muting]] to create a short, "thumpy" tone. |
|||
[[James Jamerson]], an influential bassist from the [[Motown]] era, played the bass with only his index finger (which gained him the nickname "The Hook"). He created intricate bass lines using this technique. In contrast to Jamerson, some bass players such as [[Billy Sheehan]] may use all four fingers. |
|||
===Right hand support and position=== |
|||
Variations in style also occur in where a bassist rests his right-hand thumb (or left thumb in the case of left-handed players). A player may rest their thumb on the top edge of one of the pickups. One may also rest their thumb on the side of the fretboard, which is especially common among bassists who have an upright bass influence. Also, bassists may simply anchor their thumbs on the lowest string (and move it off to play on the low string). This technique is known as the "floating thumb", and was previously popular mainly with bassists who played five or more string basses, but is now common for all bassists. Early Fender models also came with a "thumbrest" attached to the pickguard, below the strings. Contrary to its name, this was not used to rest the thumb, but to rest the fingers while using the thumb to pluck the strings. The thumbrest was moved above the strings in 1970s models, and eliminated entirely in the 1980s. |
|||
===Striking or plucking position=== |
|||
Depending on where the string is plucked, a different timbre is produced. [[Jaco Pastorius]] generally plucked close to the bridge, producing a bright and "punchy" sound. [[Geezer Butler]], on the other hand, typically plucks closer to the neck, near the neck pickup, which gives a darker sound with a stronger [[Fundamental frequency|fundamental]]. |
|||
==="Slap and pop," tapping, and related techniques=== |
|||
The [[slap and pop]] method, in which either tones or percussive sounds are achieved by thumping ("slapping") a string with the thumb and snapping a string or strings usually with the index or middle fingers ("popping"), was pioneered by [[Larry Graham]] of [[Sly and the Family Stone]] in the 1960s and early 1970s. [[Stanley Clarke]] and [[Louis Johnson]] further developed Graham's technique. Slap bass remains a mainstay of funk and is also played by many bassists in other genres, such as rock bassists [[Michael Balzary|Flea]], JJ Burnel, and [[Les Claypool]], and jazz-fusion bassist [[Victor Wooten]]. Wooten helped to develop and popularize the "double thump," in which the string is slapped twice, on the upstroke and a downstroke (for more information, see [[Classical Thump]]). Examples of the slap and pop technique can be seen at [http://www.howtoslapbass.com/slap-bass-tutorial/ HowToSlapBass.com] |
|||
In the two-handed [[tapping]] style, both hands play notes by rapidly pressing and holding the string to the fret, which makes it possible to play [[counterpoint|contrapuntally]], and perform [[Guitar chord|chords]] and arpeggios. Players noted for this technique include [[John Entwistle]], [[Stuart Hamm]], [[Billy Sheehan]], [[Victor Wooten]], and [[Michael Manring]]. The [[Chapman Stick]] and [[Warr guitar]] are many-stringed instruments that are designed to be played using two-handed tapping. |
|||
Other types of bass playing in which the strings are struck are "piano hammer style", in which the plucking hand is whipped towards the string and then retracted quickly by pivoting the wrist, so that the index finger taps the string; patting technique, in which three or four fingers are used to pat several strings close to the bridge, while chords are played with the left hand; wooden dowel "[[funk fingers]]" affixed with [[velcro]] to the tips of the index and middle fingers and used to strike the strings of the bass (an approach developed by [[Tony Levin]]). |
|||
==Musical role== |
|||
The electric bass is the standard bass instrument in many [[musical genre]]s, including modern [[Country music|Country]], post-1970s-style [[Jazz]], many variants of [[Rock and Roll]], [[Heavy metal music|Heavy metal]], [[Punk rock|Punk]], [[Reggae]], [[Soul music|soul]] and [[funk]]. Even though the double bass is still the standard bass instrument in orchestral settings, some late-20th-century composers have used the electric bass in an orchestral setting. Modern bass playing draws on guitar and double bass for inspiration as well as an increasing [[vernacular]] of its own. |
|||
The bass may have differing roles within different types of music and the bassist may prefer different degrees of prominence in the music. Early uses of the electric bass saw bassists doubling the double bass part or replacing the upright bass entirely with their new, more portable and easily amplified instrument. By the end of the 1960s, the electric bass had replaced the upright bass in many forms of popular music. |
|||
The switch to electric bass moved bassists more into the foreground in a band setting, in several senses: |
|||
* From an aural perspective, electric bass tone can often "cut through" a live mix better. As well, electric basses can be amplified to very high levels without the problem of feedback "howls" that can plague upright bass players trying to amplify their instruments. |
|||
* The smaller size of the electric bass allows rapid, complex lines to be played more easily, enabling some musicians to develop a solo role for the instrument. |
|||
* The switch to the electric bass allowed bassists much more freedom of movement on stage. The double bass sits on an endpin, and stands vertically, and players typically play in a single location for the duration of a song. However, the electric bass is smaller, and is held up with a strap, which allows the electric bassist to move about on the stage while playing, and get closer to other musicians or the audience. |
|||
--> |
|||
==Vidi još== |
|||
* [[Bariton gitara]] |
|||
* [[Popis basista]] |
* [[Popis basista]] |
||
* [[Akustična bas gitara]] |
* [[Akustična bas gitara]] |
||
* [[Kontrabas]] |
* [[Kontrabas]] |
||
* [[Fender Precision Bass]] |
* [[Fender Precision Bass]] |
||
* [[Fender Precision Bass Special]] |
|||
* [[Fender Jazz Bass]] |
* [[Fender Jazz Bass]] |
||
* [[Fender Mustang Bass]] |
* [[Fender Mustang Bass]] |
||
== Izvori == |
|||
{{izvori}} |
|||
== Vanjske veze == |
== Vanjske veze == |
||
{{commonscat|Bass guitars |
{{commonscat|Bass guitars}} |
||
* [http://www. |
* [http://www.bassplayer.com Bass Player Magazine] - Elektronska verzija časopisa "Bass Player". |
||
* [http://sondebasse.c.la Basses sounds] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070219052949/http://www.sondebasse.c.la/ |date=2007-02-19 }} - Baza zvukova za bas gitaru. |
|||
* [http://www.bassplayer.com Bass Player Magazine] Online verzija časopisa Bass Player |
|||
* [http://bass-gitare.info Bas gitare] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20110211045757/http://bass-gitare.info/ |date=2011-02-11 }} - Stranica sa recenzijama, školom i ostalim stvarima vezanim uz bas gitaru. |
|||
* [http://sondebasse.c.la Basses sounds] Baza zvukova basa |
|||
* [http://www.bigbasstabs.com Big Bass Tabs] - Zbirka tablature za bas gitaru. |
|||
{{music-stub}} |
|||
[[category: Trzalački glazbeni instrumenti]] |
|||
[[Kategorija:Polusloženice]] |
|||
<!-- interwiki --> |
|||
[[ |
[[Kategorija:Gitare]] |
||
[[be-x-old:Бас-гітара]] |
|||
[[br:Gitar-boud]] |
|||
[[bs:Bas gitara]] |
|||
[[ca:Baix elèctric]] |
|||
[[cs:Basová kytara]] |
|||
[[da:El-bas]] |
|||
[[de:E-Bass]] |
|||
[[en:Bass guitar]] |
|||
[[es:Bajo eléctrico]] |
|||
[[et:Basskitarr]] |
|||
[[fi:Bassokitara]] |
|||
[[fr:Guitare basse]] |
|||
[[ga:Dordghiotár]] |
|||
[[gl:Baixo]] |
|||
[[he:גיטרה בס]] |
|||
[[hr:Bas gitara]] |
|||
[[hu:Basszusgitár]] |
|||
[[id:Gitar bass]] |
|||
[[is:Rafbassi]] |
|||
[[it:Basso elettrico]] |
|||
[[ja:エレクトリックベース]] |
|||
[[ko:베이스 기타]] |
|||
[[lt:Bosinė gitara]] |
|||
[[lv:Basģitāra]] |
|||
[[mk:Бас гитара]] |
|||
[[nl:Basgitaar]] |
|||
[[nn:Bassgitar]] |
|||
[[no:Bassgitar]] |
|||
[[pl:Gitara basowa]] |
|||
[[pt:Baixo]] |
|||
[[ro:Chitară bas]] |
|||
[[ru:Бас-гитара]] |
|||
[[scn:Bassu (chitarra)]] |
|||
[[simple:Bass guitar]] |
|||
[[sk:Basová gitara]] |
|||
[[sr:Бас гитара]] |
|||
[[sv:Elbas]] |
|||
[[th:กีตาร์เบส]] |
|||
[[tr:Bas gitar]] |
|||
[[uk:Бас-гітара]] |
|||
[[zh:電貝斯]] |
Aktualna verzija na datum 20 august 2023 u 17:34
![]() | ||||||||||||
|
Električna bas gitara (također zvana električni bas ili bas) je električno pojačan žičani instrument koji se svira prstima ili trzalicom. Izgled basa je sličan električnoj gitari, ali ima veće tijelo, duži vrat i duljinu tijela, i obično četiri žice naštimane oktavu niže.
Od 1950-ih električni bas je zamijenio kontrabas u pop muzici. Bas se obično koristi za sviranje niskih bas dionica u popu i jazzu. Električni bas se također koristi kao solo instrument u jazz, jazz fuzija, Latino i funk stilovima.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/77/Paul_tutmarc.jpg/100px-Paul_tutmarc.jpg)
Izumitelj muzičkih instrumenata Paul Tutmarc razvio je električni bas sličan električnoj gitari koji je imao pragove i bio je namijenjen da se drži i svira horizontalno. Audiovoxov katalog iz 1935–6. godine (također ima i gitaru s punim tijelom) je sadržavao vjerojatno prvi električni bas punog tijela i s pragovima namijenjen da se svira horizontalno — Model #736 Električni Kontrabas.[1] Promjena u oblik "gitare" je učinila instrument lakšim za držanje i transport; dodatak pragova je omogućio basistima da lakše sviraju u tonalitetu (također je učinilo instrument lakšim za naučiti svirati). U tom razdoblju proizvedeno je oko 100-tinjak primjeraka ove bas giatre.
I Tutmarcov sin Bud se 1947. godine ogledao u proizvodnji električnih bas gitara prezentirajući sličan model pod brand nazivom Serenader bas. Model mu je na tržište distribuirala tvrtka L.D. Heater Music Co., iz Portlanda, u američkoj državi Oregon. Ova tvrtka bila je ujedno i prvi veliki, i značajniji distributer općenito glazbenih instrumenata na tržište. Unatoč uloženim sredstvima i naporu, izumi obitelji Tutmarc nisu postigli na tržištu značajniji uspjeh.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/51/Fender_Jazz_Bass.jpg/110px-Fender_Jazz_Bass.jpg)
Samouki električar Leo Fender uz pomoć svog zaposlenika Georgea Fullertona razvio je prvi masovno proizvedeni električni bas u '50-ima. Njegov Fender Precision Bass, predstavljen 1951., je postao široko kopirani industrijski standard. Precision Bass (ili "P-bass") je evoluirao iz jednostavnog, nekontuniranog oblika tijela sličnom Telecasteru iz jednog dijela, s četveropolnim jednostrukim elektromagnetom, u kontunirani oblik tijela s ugodno zakrivljenim rubovima. Jednostruki (ali dvodjelni) model elktromagneta proizveden je 1957. godine, a sličio je na elektromagnete za električnu mandolinu (također Fenderov proizvod tog vremena). Ovaj novi model bio je spojenih zavojnica u serijski spoj, ali s novinom da su im polovi bili međusobno obrnuti, čime se stvorio učinak kao u dvostrukog elektromagneta.
Tako je "Fender Bass" postao senzacionalni novi glazbeni instrument koji se lako svirao i prenosio kao električna gitara, i koji bi uključen u odgovarajuće pojačalo kontrolirano pružio željenu glasnoću i ton.[2]
Prvi basista koji je koristio Fender Bass model bio je Monk Montgomery na glazbenoj turneji s poznatim američkim jaz vibrafonistom, udaraljkašem i klavijaturistom Lionel Hamptonom članom poslijeratnog velikog orkestra.
Osim njega tu su još Shifty Henry i Roy Johnson s Louis Jordanovim Tympany Five jaz sastavom, koji su uz Bill Blacku basistom Elvis Presleya uistinu davne 1957. godine bili začetnici u promoviranju Fenderove bas gitare.
Nakon Fenderova uspjeha, i tvrtka Gibson 1953. godine predstavila je svoj Gibson violinski bas, polušuplji model u obliku kratke violine koji je stajao na tankoj metalnoj nozi, i mogao se svirati uspravno, ali i držeći se u rukama horizontalno.
Kasnije, 1958. godine model Gibson preimenovan je u električni bas Gibson EB-1, (model EB-1 je '70-ih godina doživio svoje reizdanje, ali ovaj puta bez tanke metalne noge).[3]
Gibson je 1958. godine predstavio model EB-2., električnu bas gitaru također šupljeg tijela izgrađenu od javora, s dvjema tonskim karakteristikama. Model se mogao naći i u Gibsonovu katalogu.
[4]
Tvrtka Gibson je 1959. godine predstavila model Gibson EB-0 električnu bas gitaru, koja je vrlo slična Gibson SG električnoj gitari, mada su najraniji primjeri imali oblik tijela kao Les Paul Special s dvostrukim (dolje i gore) izrezom/odrezom (engl. double-cutaway).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cb/Gibson_eb3_67.jpg/80px-Gibson_eb3_67.jpg)
Dok mnogi Fenderovi modeli imaju elektromagnete montirane na poziciji između vrata i mosta gitare, mnogi Gibsonovi raniji modeli imaju jedan dvostruki elektromagnet montiran izravno pri vratu gitare. Model EB-3 koji je predstavljen 1961. godine ima također ugrađen "mini" dvostruki elektromagnet na poziciji pri mostu gitare. Sve do 1963. godine, do modela Gibson Thunderbird s 863,6 mm dužinom skale (razmak između vrha mosta, i vrha na kobilici gitare). Gibson je do tada proizvodio modele s kraćom dužinom. Ovo je prvi Gibsonov model s dvostrukim elektromagnetima ugrađenih u tradicionalnom položaju, otprilike na pola puta između vrata i mosta gitare. Nakon Fendera, i Gibsona tijekom '50-ih, i manji broj drugih proizvođača odlučio se za proizvodnjom električnih bas gitara, poput Kay Musical Instrument Company 1952. godine, i tvrtke Danelectro 1956. godine.[5][6]
Na njemačkom sajmu "Musikmesse Frankfurt" 1956. godine predstavljen je model Höfner 500/1 kojeg je oslanjajući se na tehniku gradnje violine dizajnirao i napravio poznati graditelj instrumenata, i predstavnik druge generacije poznate obitelji graditelja violina Walter Höfner.[7]
Ovaj model poznat je po nazivu "Beatle Bass" koristio je popularni engleski glazbenik, tekstopisac i skladatelj Paul McCartney.
Tvrtka Rickenbacker predstavila je 1957. godine svoj model Rickenbacker 4000.[8] Ovaj model za razliku od Fenderovih, i Gibsonovih modela, kojima je vrat gitare pričvršćen vijcima ili zalijepljen za tijelo gitare, imaju vrat provučen kroz cijelu dužinu tijela gitare.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9c/Fender_Jazz-Bass_1966.jpg/80px-Fender_Jazz-Bass_1966.jpg)
Predstavljen 1960. godine Fender Jazz Bass je bio poznat kao Deluxe Bass i bio je namijenjen da poprati Jazzmaster gitaru. Jazz Bass (često zvan "J-bass") je imao dva single-coil pickupa, jedan blizu mosta i jedan u poziciji Precision basa, svaki sa zasebnim kontrolama za glasnoću i ton. Vrat Jazz Bass-a je bio uži kod zaglavlja nego u Precision basa (38,1 mm protiv 44,45 mm). Druga vizualna razlika koja je odjelila Jazz Bass od Precision Bass-a je oblik tijela. Pozicije pickupova na basevima drugih proizvođača su često zvani "P" ili "J" pickupovi, u srodstvu s Precision i Jazz basevima. Znakovito je da je Fender odlučio glavu Fender Jazz Bass modela obilježiti ističući ga kao decal model.[9] Fender je također počeo proizvodnju Mustang Bassa, instrumenta s duljinom skale od 762 mm, koji su koristili basisti poput Tine Weymouth iz Talking Heads ("P" i "J" basevi imaju duljinu 863,6 mm).
Zbog Fenderove dominacije na tržištu, '50-ih i '60-ih godina modeli bas gitara često su nazivani kratko "Fender basevi".
Tvrtka Gibson je 1961. godine također je predstavila EB-3 model električnu bas gitaru. Ovaj model je dizajniran s kraćom, 774,7 mm dužinom skale i bio je omiljen instrument škotskom glazbeniku i tekstopiscu Jack Bruceu.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cc/70%27s_Fender_Jazz_Bass.jpg/80px-70%27s_Fender_Jazz_Bass.jpg)
Osnivanjem tvrtke Music Man od strane Tom Walkera, Forrest Whitea i Lea Fendera 1971. godine otpočela je jedna nova era dizajna modela električnih bas gitari. Pravi predstavnik bio je Music Man StingRay, električna bas gitara s ugrađenom aktivnom elektronikom, koja je glazbeniku omogućila puno veću uporabu lepeze tonova, sviranja raznih stilova i glazbenih žanrova. Ističu se i modeli identificirani uz određeni stil glazbe, kao npr., modeli Rickenbacker 4001 serije koji se vežu za progresivnu rock glazbu Chris Squirea, u engleskom rock sastavu Yes, i basista Geddy Lee u kanadskom rock sastavu Rush, dok je model StingRay u funk sastavu The Brothers Johnson koristio Louis Johnson.
1971. godine predstavljen je predložak modela električne bas gitare koji je proizvela firma Alembic Inc, što je kasnije postalo uvriježeno za "boutique", ili "high-end" modele. U biti radi se o skupim, po mjeri izgrađenim instrumentima koje su koristili samo rijetki muzičari poput Jack Casadya, Chris Squirea i Stanley Clarkea. Modeli sadržavaju jedinstvene dizajne, ručno izrađene dijelove, komponente i grafitne vratove. I ugrađena elektronika bila je također vrhunske kvalitete. Sredinom 1970-ih firma Alembic u suradnji s proizvođačem bas gitara Tobias proizvodi bas modele s četiri, i pet žice, s niskim B tonom.
Basista Anthony Jackson je 1975. godine kod poznatog graditelja Carla Thompsona naručio svoju šestožičanu električnu bas gitaru s rasponom žica: B0-E1-A1-D2-G2-C3.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/Steinberger_bass.jpg/90px-Steinberger_bass.jpg)
Početkom 1980. dizajneri električnih bas gitara istraživali su inovativne pristupe u dizajnu. Tako je američki kreator i inovator muzičkih instrumenata Ned Steinberger prvi puta krajem 1979. predstavio električnu bas gitaru bez glave tijela. Njegov rad se tu nije zaustavio pa je 1980. godine nastavio sa svojim inovacijama koristeći grafit, i drugi novi materijal, da bi 1984. godine predstavio TransTrem vibrato sustav. Nedugo potom 1987. godine tvrtka Guild Guitar Corporation predstavila je svoj Ashbory bass, model koji koristi žice proizvedene od silikona. U model je ugrađen piezo-pickup koji detektira vibraciju žice pomoću kristala. Dužina skale je rezmjerno kratka, 457,2 mm.
Model je predstavljen kasnih 1980-ih na MTV Unplugged showu, koji je popularizirao predstavljanje sastava s akustičnim instrumentima, pa i s električnim bas gitarama, i pripadajućim im pojačalima.
Tijekom 1990-ih godina petožičani modeli zbog niskog B tona postali su iznimno popularni, a s korištenjem u gotovo svim žanrovima glazbe (od metala, do laganih stvari) sve veći broj basista ih je koristio. Čak i prethodno skuplji "boutique" modeli postali su cjenovno dostupniji, i nalazili su sve više zainteresiranih korisnika.
Od 2001. godine poneki proizvođaći ugrađuju digitalno modelirano sklopovlje unutar instrumenta, te uključeni u pojačalo uspješno imitiraju zvuk od mnogih drugih električnih bas modela (npr., Line 6 kao Variax bass). Međutim, tradicionalni dizajni poput Fender Precisiona, i Fender Jazz Bass-a zadržali su svoju popularnost konstantno do danas. U znak tomu 2011. godine povodom 60-te godišnjice postojanja Precision modela, tvrtka Fender predstavila je novi Fender Jaguar Bass model.
Tijelo bas gitare obično je izrađeno od drveta, ali i od drugih materijala kao što je grafit (primjerice neki Steinbergovi dizajni). U biti izvorni materijal najčešće je od šumske drvene mase koja raste u lokalnom podneblju. Za izradu tijela gitare najčešće se koristi joha, za vrat gitare javor, a za hvataljku na vratu palisander. Nešto manje se koristi za izradu tijela gitare mahagonij, jasen, orah i topola zatim, mahagonij za izradu vrata gitare, i javor ili eban za izradu hvataljke vrata.
Ostale radnje na modelu uključuju završni dizajn (završnica), kao što su rezbareni ukrasi na tijelu ili vratu gitare, i završno lakiranje cijelog modela. Sloboda dizajna graditelju pruža odstupanje od klasičnih ideja, pa tako imamo modele bas gitara s ugrađenim mašinicama u mostu gitare ("headless bass") poput Steinbergova, ili modela Hohnerova dizajna koji su izrađeni od laganog sintetičkog materijala. u većine modela modela tijela su izrađena od punog drveta, ali ona također mogu biti i polušuplja što im povećava rezonanciju, a i smanjuje težinu modela. Modeli mogu biti građeni i potpuno šuplji, što će im potpuno promjeniti ton, i sami odjek instrumenta. Upotrba umjetnih materijala (npr., BassLaba) omogućila je gradnju tijela složenih oblika.
Akustična bas gitara obično je opremljena s piezo-elektromagnetom i bas pojačalom.
Glazbenicima su dostupni i ručno rađeni instrumenti koje proizvode visoko kvalificirani graditelji. I materijali egzotičnog drveta poput bubinga (dobra kvaliteta tona i lijepi estetski izgled), ili guibourtia ehie za izradu tijela gitare također su dostupni, kao i lagani kompozitni grafit za izradu vrata gitare.[10] Egzotično drvo po pravilu se koristi za izgradnju skupljih modela, na primjer tvrtka Alembic koristi drvo cocobolo za izradu tijela modela ili zbog estetskog izgleda samo za presvlačenje gornjeg sloja tijela. Modeli Warwick bas gitare također su poznate po egzotičnom tvrdom drvetu, s tim da im je većina vrata gitare izrađena od ovangkol drveta, a hvataljka na vratu od wenge, ili ebanova drveta.
Zajedničko obilježje svih skupljih modela je dizajniranje spoja vrata gitare tako da on ne bude glodan od jednog komada drveta s tijelom gitare, ili da kao u utor džepa bude pričvršćen vijcima ili zalijepljen za tijelo, nego da isti bude "provučen" po dužini (kao greda) kroz cijelo tijelo gitare. Vrat gitare se tada sastoji od jednog, dva ili više pružnih slojeva drveta (dužih od hvataljke vrata) koji obrađeni tehnološkim procesom čine čvrstu, i kompaktnu jednu cijelinu. U tom slučaju i tijelo gitare može biti izrađeno od dviju krilnih ploha međusobno uvezane s više slojeva. Modeli s provučenim vratom kroz tijelo gitare prije su većinom bili ručno rađeni "boutique" modeli, ali danas takve modele bas gitara i serijski proizvode proizvođaći poput tvrtke Ibanez, (BTB serija).
Modeli kojima je vrat gitare dizajniran tako da je pričvršćen za tijelo gitare nikako ne spadaju nužno, niti se smatraju za modele nižeg cjenovnog razreda, nego se za takve proizvođače poput Fendera smatra da ostaju dosljedni svojoj trdicionalnoj proizvodnji.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/D-Tuner.jpg/150px-D-Tuner.jpg)
Pri dizajnu vrata gitare bitna stavka je odrediti mu dužinu skale. Za Fenderove modele električnih bas gitara recimo "standardna" (zato što je najčešća) mjera dužine iznosi 863,6 mm. Međutim, postoji 'violinski bas' model poput Höfner 500/1 s "kratkom" skalom, od 762 mm kojeg je koristio engleski glazbenik, pjevač i kompozitor Paul McCartney u sastavu The Beatles, pa i Fenderov Mustang Bass pripada u modele s kratkom skalom. Ovakvi modeli bas gitara bili su omiljeni kod muzičara s kraćim rukama, dok modeli s dužinama skale od 889 mm, 901,7 mm i 914,4 mm bili su dosatupni samo kao skuplja "boutique" glazbala. Od 2001. godine i modeli s "ekstra dugom" skalom postaju dostupni tržištu. Ovi modeli ostvaruju veću napetost na žici, što pogoduje petožičanim i šestožičanim modelima bas gitara bolje definiranje niskog B tona (odnosno drop-D na četverožičanim modelima).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ee/AX_Stagg_Fretless_Bass_Fingerboard.jpg/120px-AX_Stagg_Fretless_Bass_Fingerboard.jpg)
Klasični dizajn bas gitare je model s hvataljkom vrata u koju su utisnuti pragovi, koji cijelu hvataljku vrata dijele na polutonove (slično kao i kod hvataljke vrata električne gitare). Izvorni Fenderovi basevi imaju 20. pragova, dok novije verzije baseva mogu imati 24., pa i više pragova. Mišljenje je mnogih glazbenika da gitara bez pragova zbog jačeg pritiska žice na drvo, kao u primjeru kontrabasa pruža izražajniji zvuk. Uz to glazbenik lakše (prsti mu bolje klize po hvataljci vrata bez pragova) izvodi tehnike sviranja kao što je glissando, vibrato, ali i sviranje tonova kratkog trajanja poput četvrtinki.
Basisti podjednako koriste modele bez, i s pragovima, što sve zavisi od vrste glazbe, pa do materijala za izgradnju, a i samih karakteristika modela potrebnog glazbeniku za njegovo glazbeno izražavanje. Za spomenuti je u tom smislu nastup basiste Pina Palladina, koji je tijekom '80-ih s modelom bas gitare bez pragova napravio istinski "glazbeni bum" okupivši oko sebe društvo vrsnih glazbenika poput Erica Claptona, i Davida Gilmoura.
Međutim, zbog granjanja glazbenih žanrova kasnih '90-ih u trend se opet vraćaju modeli bas gitara s pragovima, dok modeli bez pragova ostaju povezani uz jazz, i jazz rock stil glazbe. Rijetki su metal basisti poput Steve DiGiorgioa, i Colin Edwin koji sviraju progresivni rock, a da koriste model bas gitare bez pragova. Tu se ističe i studijski glazbenik Tony Levin koji je pratio nastupe engleskog glazbenika Peter Gabriela tijekom njegove post Genesis solo karijere.
Prvi model bas gitare bez pragova napravio je 1961. godine engleski glazbenik Bill Wyman, tako što je s jeftinog japanskog modela skinuo pragove.[11] a prva industrijska proizvodnja modela bez pragova počela je s Ampegovim modelom AUB-1[12] proizvedenim 1966. godine. Nedugo iza Ampegova modela, i Fender je 1970. godine predstavio svoj model bez pragova. Iste godine, basista Rick Danko u sastavu The Band koristio je modificirani Ampegov model u koji je ugradio Fenderove elektromagnete. Isti model bas gitare koristio je 1971. godine s istim sastavom pri snimanju glazbenog albuma Cahoots, i Rock of Ages.[13] Zabilježena je poznata Dankova izjava da: - svirati bas gitaru bez pragova je pravi izazov, gdje se uistinu mora koristiti "sluh".[14]
U ranim '70-im godinama jazz rock basist Jaco Pastorius sa svog Fender Jazz modela skinuo je pragove, a prazne utore u hvataljci popunio je kitom za drvo, i premazao epoksidnom smolom. Za modele premazane ovom smolom korisniku osim budućeg lakšeg održavanja znači i postizanje veće izdržljivosti hvatljke. Sveukupni ton instrumenta u takvoj završnici znatno je svjetliji. Ostavljane točke markera tonova po sredini hvataljke služi glazbeniku kao orjentaciona vodilja, s time da su dizajnom kasnije pomaknuti na stranu hvataljke vrata gitare.
Većina baseva dizajnirani su kao četverožičani modeli, ali svakako su dostupni i modeli s pet, pa i šest žica. Modeli bez pragova s više od šest žica dostupni su kao modeli 'boutique', ili zasebni modeli rađeni po narudžbi.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/96/Bass_guitar_headstock.jpg/150px-Bass_guitar_headstock.jpg)
Standardni dizajn za četverožičanu bas gitaru čini niz od četiri: E-A-D i G žice. Četvrta, G žica je najviša otvorenog tona, i po pravilu od nje se polazi kad se ugađaju i ostale žice. Pri ugađanju (štimanju) bas gitare u stvari nastojimo visinu frekvencije jednog tona ugoditi s frekvencijom drugog tona. Visina frekvencije standardnog tona a1 iznosi 440 Hz (odnosno 440 titraja u sekundi), i ta vrijednost je poznata kao koncertni ton (engl. chamber pitch), po kojem se danas ugađa većina (gotovo pa svi) glazbenih instrumenta. Apsolutna vrijednost visine tona a1 od 440 Hz određena je 1939. godine na međunarodnoj konferenciji u Londonu.
Ugađanje žica bas gitare identično je s ugađanjem visine tona žica na kontrabasu. Ali i za oktavu niže od visine tona 'nižih' žica na električnoj gitari.
Općenito, žičani instrumenti koriste sve vrste metalnih žica (halfwound, ground wound, roundwound, flatwound i dr.), kao i one s metalnom jezgrom presvučene s plastičnom košuljicom. Raznolikost materijala u proizvodnji žica omogućava basisti veliki izbor odabira tona.
Krajem 1950-ih, i početkom 1960-ih godina, basisti uglavnom koriste jednostavne modele žica kojoj je osnov glatka okrugla metalna jezgra (flatwound), koja pruža tamniji, prigušeniji ton (sličan tonu kontrabasa).
Kasnih 1960-ih, i 1970-ih godina, modeli roundwound (okrugla metalna jezgra omotana tankom spiralnom niti, svjetlijeg tona) i velike izdržljivosti. Od već spomenutih flatwound, golih metalnih modela postaju puno popularnije.
Postoji mnogo načina ugađanja (i vrsta) bas gitare, a najčešće se koriste modeli od četiri, pet ili šest žica:
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/15/Bassguitarnotes.svg/300px-Bassguitarnotes.svg.png)
- Na četverožičanim modelima standardno ugađanje je E-A-D-G ton žica, ali moguće su i ostale varijenate poput: D-A-D-G, C-G-C-F ili kao ugađanje violončela C-G-D-A. Ovakvi načini ugađanja omogućuju basisti sviranje proširenog raspona donjih, ali i gornjih tonova. Promjena ugađanja jedne žice prema donjoj granici (na bilo kojem glazbalu - u ovom slučaju s pragovima) dovodi do smanjenja napetosti žica, što rezultira neželjenim prizvukom trenja žice o prag. Otpuštena žica mijenja i skladni odnos napetosti na vratu gitare između ostalih žica, što može prouzročiti i savijanje vrata gitare. Na takve mogućnosti glazbenik mora obratiti pozornost. Moguće je ugoditi bas gitaru na B-E-A-D visinu tona (bez visokog G tona), rijeđe čak i na niži ton, što je obično praksa na specijalizirano dizajniranim instrumentima.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/5-string_bass.png/100px-5-string_bass.png)
- Petožičani model ugađa žice na H-E-A-D-G visinu tona. Za razliku od mogućnosti modela s četiri žice ovakav način ugađanja omogućava basisti sviranje još dodatno proširenijeg raspona tonova. Pristup ruci na hvataljci omogućeno je (od niskog B, ili A ako se korist), do visokog tona C. Stoga su ovi modeli uz sedmožičane, i bariton gitare, svojom pojavom na tržištu vrlo brzo našli poklonike među suvremenoj rock, i metal glazbi.
Još jedna značajka petožičanag modela je ta da se može ugoditi na E-A-D-G-C visinu tona, što je u glazbi poznato kao "tenor ugođaj", popularan štim za jazz i solističko izražavanje. Ostali načini ugađanja poput C-E-A-D-G tona koriste se jako rijetko.
Inače, pridodani niski B ton bas gitari izumio je Jimmy Johnson kada je 1975. godine kupio Alembicov petožičani bas (ugođaj E-A-D-G-C), te na istom zamjenio kobilicu kako bi mogao koristiti s niskim B tonom komplet GHS žica. I Ned Steinberger je 1982. godine predstavio petožičani model pod nazivom L-2/5. Kasnije, 1984. godine i tvrtka Yamaha ponudila je tržištu model BB5000.
Fenderov najraniji petožičani model bio je Fender Bass V kojeg je proizveo 1965. godine. Model je bio ugođen na E-A-D-G-C visinu tona, i svoju istinsku popularnost stekao je '70-ih godina.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d7/Umm6miel_9003.jpg/100px-Umm6miel_9003.jpg)
- Šestožičani modeli obično su ugođeni na B-E-A-D-G-C visinu tona. Tonovi E-A-D i G porihtani su na visnu kao u modela s četiri žice, samo što su ovdje još pridodan niski B, i visoki C ton. Neki basisti običavaju svoj bas ugoditi i na B0-E-A-D-F#-B2 koji je uz omogućene niže, i više intervale dviju oktava, usput očuvao standardni štim električne gitare. Ovakvo ugađanje primjenjuje se u latino jazz, klasičnmom jazzu i drugim žanrovima, kao i u studijskom radu gdje jedan instrument mora biti 'svestran'. Na četverožičanima, i petožičanim modelima takav štim se rijeđe primjenjuje.
Alternativni stil ugađanja je B0-E-A-D-G-B2 visina tona, koja odgovara visini pet žica električne, ili akustične gitare. I ugađanje E-A-D-G-B-E potpuno je identično s električnom gitarom, samo je oktavu niže, i basista u ovom slučaju koristi prstomet gitarskog akorda.
Nešto rijeđe ugađanje je poput E-A-D-G-C-F, i F#-B-E-A-D-G koji također omogućava dosljedni niz intarevala, i dobar raspon sviranja u određenoj poziciji. Izvorni bas model sa šest žica proizvela je 1958. godine tvrtka Danelectro (model poznat kao Danelectro Longhorn bass) koji je bio ugođen na E-A-D-G-B-E visinu tona, kao i električna gitara, samo za oktavu niže.[15]
Osim poznatih velikih tvrtki, i glazbenici kao pojedinci su uspješno dizajnirali, i proizvodili modele po svojoj mjeri. Tako je 1974. godine utjecajni američki jazz, i pop glazbenik Anthony Jackson, s graditeljem instrumenata Carl Thompsononom napravili model kontrabas gitaru koji se ugađao na B-E-A-D-G-C visinu tona. Kasnije je Jackson ostvario suradnju s Ken Smithom i tvrtkom Fodera, koja je bila tako plodonosna da je od početne zamisli o kontrabas gitari evoluirala do moderne, šestožičane bas gitare.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fd/7String.jpg/150px-7String.jpg)
- Sedmožičani modeli (i oni s više žica) osim nekoliko proizvođača poput tvrtke Galveston (ukinuta Conklin Groove linija sedmožičanih modela), uglavnom su proizvodi samostalnih 'boutique' graditelja. Ovi modli ugađaju se na F#-B-E-A-D-G-C ili B-E-A-D-G-C-F visinu tona.
- Osmožičani - dvanaestžičani modeli izgrađeni su na istoj koncepturalnoj osnovi kako se grade i dvaneastžičane gitare.
Ugađanje:
- modeli s osam žica F#-B-E-A-D-G-C-F visinu tona.
- modeli s devet žica F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb visinu tona.
- modeli s deset žica C#-F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb, ili F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb visinom tona.
- model s jedanaest žica C#-F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb, ili F#-B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb-Ab visinom tona.
- modeli s dvanaest žica C#,F#,B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb-Ab, ili B-E-A-D-G-C-F-Bb-Eb-Ab-Db-Gb visinom tona.
Basisiti nastoje ugoditi svoje bas gitare tako da si osiguraju što prošireniju uporabu tonskog raspona, sviranje u više oktava u što više pozicija, kao i druge pogodnosti. Kako na standardnim modelima s četirima žicama, ili onima s više žica, tako svoje glazbeno umijeće pokazuju i na modelima bas gitara koji imaju manje žica od standardnih četiriju, kao: bas gitare s jednom žicom, s dvjema žicama, i s trima žicama koji je ugođen na E-A-D visinu tona.[16]
Ugađanje: tenor bass[17] ugođen na A-D-G-C visinu tona kojeg koriste basisti Stanley Clarke, Victor Wooten i Stu Hamm. Zatim, piccolo bass koji se ugađa kao klasični četverožičani model, a koristi ga američki jazz glazbenik Stanley Clarke.
Za spomenuti su još modeli s osam, deset, dvanaest i petnaest žica koji se grade po pravilu kao i električne gitare. Žice na ovakvim bas modelima raspoređene su po skupinama, po dvjema, ili trima zajedno, kako bi ih basista odsvirao istovremeno.
Na primjer:
- model s osam žica ima skupine po EE-AA-DD-GG (četiri žice u dvjema skupine).
- model s deset žica ugođeni su u oktavi (kao petožičani model s dodanim niskim B tonom.
- model s dvanaest žica ima skupine po EEE-AAA-DDD-GGG (četiri žice po tri skupine. Na ovom modelu standardni nagib žica dizajnom je nadopunjen višom kosinom za žice u oktavi.
- model s petnaest žica ugađa se na EEE-AAA-DDD-GGG-CCC visinu tona. Ovaj način ugađanja razvio je Jauqo III-X.[18]
Basevi proširenog raspona su električne bas gitare s većim frekvencijskim rasponom od standardnih modela s četiri žice. I modeli ugođeni jednu oktavu niže od modela s četiri žice također se smatraju modelima proširenog raspona.
Naručeni model sa sedam žica (B0-E1-A1-D2-G2-C3-F3) 1987. godine izgradio je graditelj Michael Tobias za basistu Garry Goodmana. Ovaj model bio je rani primjer bas gitare s ugađanjem više od šest pojedinačnih žica. Slične modele, ali s osam i devet žica gradila je tvrtka Conklin.[19]
Zanimljivo je za izdvojiti i rad graditelja David Minnieweathera 2005. godine, i njegov Guitarbass model s deset žica pravljen za multi glazbenika John Woolleya. U model je po Johnovom nacrtu sinkroniziranim dizajnom spojena električna gitara (E-A-D-G-B-E), i kalsični bas s četiri (E-A-D-G) žice.[20] Tijelo gitare izrađeno je od afričkog bijelog drveta, vrat gitare (devet dijelova) od javora (vrat basa ima 14., a gitarski 22. praga). Duljina vrata bas skale iznosi 340 mm, a gitare 640 mm.
Graditelj Michael Adler 2004. godine izgradio je prvi jedanaest žičani bas, i prvi je naredne godine izvršio kompletnu pripremu i oglede za gradnju dvanaest žičanog modela. Modeli ovog graditelja imaju isti tonski raspon kao i klavir.
I tvrtka Ibanez je 2009. godine predstavila svoj SR7VIISC model, s 760 mm dužinom skale. Model nazvan križancem između basa i gitare ugađa se na B-E-A-D-G-C-E visinu tona.[21]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/Precision_Bass_pickup.jpg/150px-Precision_Bass_pickup.jpg)
- Elektromagnet Precision (misli se na ugrađen u izvorni Fender Precision Bass) jednostruki dvodjelni elektromagnet koji se skraćeno naziva i "P elektromagnet". Polovice imaju kratku dužinu koja pokriva vibraciju samo dviju žica. Da bi se smanjio šum (hum, brujanje) oba dijela ovog elektromagneta s obrnutim polaritetom međusobno su spojena u seriju. Ovakav način spajanja čini da jednostruki P elektromagnet zvuči kao puno jači dvostruki model. Za napomenuti je i model jednostrukog elektromagneta kakav je ugrađen u Fender Precision Bass iz 1951. godine. Ove bas gitare danas su prava rijetkost.
Unatoč tomu što neki poznati graditelji dizajniraju svoje bas gitare s elektromagnetom bliže mostu gitare, ili su ga smjestili između dva Jazz elektromagneta, Precisionov stil položaja ugradbe elektromagneta ostao je i dalje pri vratu, ili u sredini tijela gitare.
- Jazz elektromagnet (misli se na ugrađene u izvorni Fender Jazz Bass)
Dizajnom je jednostruki model od osam polova (mada postoje i dvostruki modeli), koji se cijelom dužinom proteže ispod svih žica. Popularno je nazvan "J" elektromagnet. Već tradicionalno, po dva jednostruka modela ugrađuju se u bas gitare na mjestu bliže vrata, i pri mostu gitare. Spojeni su na identičan način kao i Precision model. Kao rezultat takvog spajanja pri otvorenim potovima glasnoće na istu razinu stvorit će neugodan šum. Stoga basisti imajući to u vidu, potove glasnoće za oba elektromagneta drže na različitim razinama. Za razliku od krupnog/snažnog tona "P" elektromagneta koji je svoje mjesto trajno našao u većini rock glazbe, "J" elektromagnet ima svjetliji (i tanji) ton. Stoga mnogi basisti u želji da postignu jedinstven, stopljen zvuk, koji se prelijeva od prepoznatljive "P", do lakše i svjetlije "J" boje tona, koriste modele bas gitara s ugrađenom kombinacijom obadva elektromagneta.
- Dvostruki elektromagnet poznat kao DC elektromagnet dizajniran je s dvije zasebne jezgre sa svojim namotajima. U načelu, kao i u primjeru dva jednostruka Jazz modela članci s obrnutim polaritetom spojeni su u seriju. U odnosu na jednostruki model osjetan je učinak smanjenja šuma. Dvostruke elektromagnete po materijalu izvedbe dijelimo na dvije vrste: keramične, s relativno oštrijim zvukom često korištenim u rock glazbi, i kombinirane keramično-čelične modele.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/PAF-Pickup-1.jpg/150px-PAF-Pickup-1.jpg)
- Soapbar elektromagnet "velikog kućišta" nazvan tako zbog svoje sličnosti sa izgledom sapuna. Izvorno je 1952. godine ovakav jednostuki P-90 elektromagnet ugrađen u Gibsonov Goldtop model električne gitare. Kasnije, 1955. godine doživio je nadgradnju u modelu PAF, kad ga je Gibsonov inženjer Seth Lover predstavio kao prvi u svijetu gitarski dvostruki elektromagnet koji se u široj proizvodnji počeo ugrađivati u gitare od 1956. (ili 1957.) godine. Dizajnirani za bas gitare, ovi elektromagneti istakli su se u najviše u rock, i metal glazbi. Najpoznatiji proizvođači su: Gibson, ESP Guitar i Schecter, ali i na modelima s pet, i šest žica, popularnim u jazz i jazz rock glazbi, uspješno prizvodi tvrtka Yamaha (model TRB), i razne Peavey linije bas modela.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cf/Elbas.jpg/250px-Elbas.jpg)
Kao i električne gitare, tako i bas gitare povezane s pojačalom preko zvučnika reproduciraju ton. Basisti za pojačala mogu koristit: kombo modele (zvučnik i glava pojačala su zajedno u jednom kabinetu), ili modele pojačala sa zasebnom glavom pojačala i zvučničkom kutijom. U nekim slučajevima bas gitara se može koristiti preko velikih PA (public address) sustava ozvučenja, ili da se pomoću DI-boxa signal izravno usmjeri u miks-pult (miksetu), a odatle do glavnih monitor zvučnika. Početkom 1990-ih, i pojavom signalnih procesora poput ekvilajzera, kompresora i drugih uređaja za modeliranje i oblikovanje zvuka, zvuk bas gitare poprima jednu drugu dimenziju. Raznim elektroničkim pomagalima počevši od samog pojačala koje je dizajnirano da uspješno modelira zvuk, do raznih drugih modela efekta, pa do uporabe raznih procesorskih simulatora koji imaju pregršt opcija i omogućnosti, od najjednostavnije da bas gitari s pragovima pruži mogućnost imitiranja zvuka bas gitare bez pragova.[22]
U pravilu efekti do punog izražaja dolaze prilikom nastupa u živo (ali i pri svirkama u studiju). Obično se koriste s električnim gitarama, basevima i instrumentima s tipkama. Iako se najčešće koriste s električnim ili elektroničkim glazbalima, efekti se uspješno koriste i s akustičnim instrumentima, bubnjevima, i u vokalnoj glazbi.[23]
Većina basista dok sviraju stoje, mada je u velikim ansamblima, pri uzvedbi akustičnih žanrova (kao što je folklorna glazba) i slično, prihvaćen i sjedeći stav. Neki basisiti poput Jah Wobblea dok sviraju prakticiraju naizmjenični stav stajanja, i sjedenja. Odabir stava sviranja osobni je izbor svakog basiste, jer mu 'on' treba omogućiti najlakšu prezentaciju glazbene izvedbe. Kad sjedi, basista dešnjak lagano je uravnotežio instrument na desnom bedru (u primjeru klasične gitare, ona je usidrena na lijevom bedru). Balansiranje bas gitare na lijevom bedru oponaša način stojećeg stava, dopuštajući manje razlike između stojeće, i sjedeće pozicije.
Balansiranje bas gitare na desnom bedru omogućava bolji pristup vratu, i hvataljci vrata gitare u cijelosti, a naročito sviranje u poziciji donjih pragova gitare.
Za razliku od kontrbasa (uspravnog basa), električna bas gitara svira se tako da ju basista drži vodorovno preko tijela. Identično tako svira se i električna gitara. Žice na bas gitari basista može trzati/okidati prstima, ili pomoću tzalice. Bas gitara je specifičan instrument kojem u skladbi nije zadaća da stvara melodiju, nego da nadopunjava harmoniju.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c2/Finger-Picking-Technik.jpg/200px-Finger-Picking-Technik.jpg)
Ovo je način sviranja gdje basista trza žicu kažiprstom desne ruke. Ovaj način sviranja naziva se pizzicato (tal. pizzicato = trzano, uštipnuto), skraćena oznaka pizz. Primjenom ovog naćina sviranja najbolje zvuče tonovi praznih žica, a što su žice dulje, i deblje, pizzicato će biti melodičniji. U rijetkim slučajevima basista pri izvedbi pizzicata, kod trzanja slobodnih žica pri brzom tempu može si pomoći i lijevom rukom. U notnom zapisu tad bi iznad tonova namjenjenim lijevoj ruci bio pridodan križić (+). Ova tehnika sviranja spada u složenije tehnike izvođenja, i praktično se primjenjuje samo u virtuozno solističkim skladbama. Utjecajni američki basista James Jamerson, poznat još iz vremena suradnje s diskografskom kompanijom Motown, svirao je komplicirane bas dionice koristeći se samo kažiprstom desne ruke. Stil sviranja kažiprstom koji je on prakticirao nazvan je "the hook" stilom. Općenito, stil sviranja prstima podržava razne varijacije, a jedna od njih je i odmaranje ruke, tako da bas gitarista usidri palac desne ruke na poklopcu elektromagneta, odnosno, lijeve ruke sa strane hvataljke vrata (pojava u basista kod kojih je izražen utjecaj sviranja kontrabasa). Alternativno bas gitarista može odmoriti ruku, ako palac opušteno usidri na donjim žicama, ili onim koje trenutno ne koristi.
Za napomenuti su basisti Monk Montgomery, i Bruce Palmer, koji tehnikom trzanja palcem žice prema dolje, uspješno oponašaju tehniku sviranja kontrabasa, i time dobivaju kratki, odrezani, mutni ton. Korištenje palca pri sviranju bas gitare predvidio je i Fender, dodavajući svojim modelima "držač palca" montiran ispod žica na ploči gitare. Suprotno svom imenu, držač palca nije služio da bi basista na njemu odmorio ruku, nego je bio sidro ostalim prstima dok se palcem trzalo po žicama. Držač palca je na modelima od 1970. bio premješten iznad žica, a na modelima iz '80-ih godina držač palca nije prisutan.
Osim bas gitare mogu se svirati svi trzalački instrumenti. Trzalice se danas proizvode od plastike, najlona, drveta, kamena, metala, pa čak i stakla. Obično u obliku zašiljene suze ili trokuta. Osnovni je princip uporabe trzalice da ju basista držeći u ruci na položaju iznad elektromagneta ostvari titraj po žicama. Ako se titraj ostvari bliže mostu gitare dobiveni harmonici (alikvotni tonovi) biti će svjetliji, dok titraj bliži vratu gitare pružit će manje izražajniji, i blaži ton.
Primjenjuje se u mnogim vrstama glazbe, ali ponajviše u latinskoj, funk i u raznim pop stilovima. Slap tehnika polako postaje sve više sinonim za općenito kvalitetno sviranja bas gitare, a mišljenje mnogih basista je da svirajući slap povećavaju si cjelokupnu glazbenu svestranost.
Jedinstveni slap zvuk stvara se u središnjem zglobu palca, koji omogućava vanjskoj strani palca udarac na žicu koja će stvoriti snažnu vibraciju prema pragu, i time proizvesti specifični, prepoznatljivi ton koji zveči. U klasičnoj svirci prstima ovakav se ton inače izbjegava, ali u slap tehnici basisti ga upravo preferiraju.
* Pop je tehnika koju basista uči kao drugi dio radnje prilikom svladavanja slap tehnike. Nakon slap udarca palca prema dolje na žicu najčešće se kažiprstom kratko podiže i okida žica prema gore, koja potom otpuštena pada nazad prema hvataljci vrata, gdje slobodna liježe preko pragova i proizvodi već prepoznatljiv ton.
Poznati američki basista, skladatelj, i glazbeni producent Victor Wooten popularizirao je sličan stil, "dvostruki udarac" (engl. duoble thump) gdje palac prolazi, ili još bolje propada dolje između npr., A i E žice, i na povratku gore okida E žicu.
Slap, i pop stil, koriste mnogi basisti nevezano za žanr glazbe koji sviraju. U rock glazbi to su basisti Jean-Jacques Burnel i Les Claypool, u metal glazbi Eric Langlois, Martin Mendez, Fieldy i Ryan Martinie. U jazz rock glazbi Marcus Miller, Victor Wooten i Alain Caron.
Slap stil sviranja popularizirali su tijekom '80-ih, i '90-ih godina basisti Mark King u engleskom pop rock sastavu Level 42, Pino Palladino (bio član John Mayer Trio, i basista rock grupe The Who). Zatim, basista Flea u sastavu Red Hot Chili Peppers, i Alex Katunich u američkom rock sastavu Incubus.
Glazbena tehnika koja je nastala od slap, i pop tehnike. Ova tehnika tretira električnu bas gitaru kao udaraljke, gdje basista otvorenim dlanom iznad elektromagneta udara po žicama i tako proizvodi ton.
Ovo je uistinu rijetka tehnika koju je tijekom snimanja albuma So, uz pomoć tehničara Andy Moorea razvio američki progresivni rock basista Tony Levin. Tehnika se svodi na to da basista između prstiju zaglavi drvene bubnjarske batiće, i njima poklapa žice iznad elektromagneta.
Palm-mute je u osnovi jednostavna tehnika koju basisti često koriste. Primjenjuje se tako da basista vanjski rub dlana desne ruke (dešnjak) stavi preko žice, odmah iza sedla mosta, i u tom položaju ostvari titraj žice. Dobiveni ton u pravilu je kratak, prigušen i tih. Tehnika palm-mute uspješno se izvodi trzalicom, ali i s prstima. Dizanjem, i spuštanjem dlana, ostvaruje se dodatna paleta boji tona, a dobiveni ton tada varira za svaku žicu, odnosno određeni ton na njoj. Istaknuti primjer tomu je engleski glazbenik, skladatelj i pjevač Paul McCartney, koji je čak nekoliko desetljeća tehniku palm-mute svirao trzalicom.
I poznati engleski multi instrumentalist i skladatelj Sting, također u svojim nastupima koristi se tehnikom palm-mute, ali često ju umjesto trzalicom izvodi s palcom i kažiprstom.
Bas gitara uz bubnjeve temeljni je glazbeni instrument koji prati ritam, i održava sklad ukupne harmonije skladbe. Kao član ritam sekcije koristi se u rock, i popularnoj zabavnoj glazbi, gdje se uklapa i slijedi pratnju akorda. Osnovnu ritam sekciju obično čini ritam gitara ili električni klavir, ili oboje, bas gitara i bubnjevi. Veće glazbene skupine često pridodaju solo gitaru, klavijatere ili udaraljke.
Unatoč mnogim različitim glazbenim stilovima u kojima se koristi bas gitara, kao i u zabavnoj glazbi ona ima gotovo identičnu ulogu: drži na okupu cijeli harmonijski okvir gdje često zajedno s bubnjevima naglašava progresiju takta skladbe. Koliko će bas dionica koju u skladbi treba da odsvira basista biti zahtjevna uveliko ovisi o stilu glazbe. Tako, u nekim pop stilovima '80-ih godina bas dionice u skladbi su proste, jednostavne. Cijela težina prebačena je u prednji plan prema vokalu, i na melodijske instrumente. Nasuprot tome, u reggae, funk ili hip-hop glazbi cijela skladba može biti bazirana upravo baš na sviranju kompliciranih bas dionica.
U tradicionalnoj američkoj country, folk rock, i drugim srodnim glazbama bas gitara često prati osnovni ritam u promjeni akorda. U čikaškom bluesu basista često svira razne dijagrame skale, u blues rock osim blues skala, sviraju se riffovi (riff = kratka muzička forma/tema svirana u obliku kružnog šablona). U metal glazbi bas gitarista uz ritam gitaristu može svirati zajedno s njim složenije riffove (u nižoj, ili višoj oktavi). Ovisno o vrsti stila dok ostali instrumenti koriste stanku, bas uz pratnju babnjeva (ili ne) može i da svira solo. U rock glazbi tijekom stanke bas gitara može kao i ostali koristiti stanku, svirati riff, ili u stanci jednostavno kuckati po tijelu bas gitare. U progresivnom rock i art rock žanru basista zajedno s vokalom, ili solo gitarom, može svirati melodijske dionice.
U jazz glazbi električna bas gitara je relativno mlad instrument. Veliki sastavi iz '30-ih, i '40-ih godina iz vremena swinga, i iz '50-ih sa stilom bepop i hard bop koristili su kontrabas. Električna bas gitara počela se koristiti u kasnim '60-im, i početkom '70-ih godina omogućivši da se rock stil pomješa s jazz glazbom, što je iznjedrilo novi glazbeni stil nazvan jazz-rock glazba. Primjena električne bas gitare u jazz rocku, i rock glazbi omogućilo je da se koristi i na otvorenim stadionskim koncertima. Za razliku od kontrabasa priključena na snažno pojačalo neuporedivo ima glasniji ton. U jazz glazbi električna bas gitara koristi se za pratnju, za sviranje samostalnih solo dionica, za sviranje klasičnih jazz dionica ili glatkih četvrtinskih taktova imitirajući tako kontrabas. U latino, salsi ili rock glazbi unosom jazz rock napjeva, bas gitarista u suradnji s bubnjarem može svirati brze ritmičke figure u sinkopi (sinkopa = ritmička figura koja spaja laku, i tešku dobu).
Za razliku od većine popularnih stilova glazbe električna bas gitara u jazz okruženju preferira puno više sviranja solo dioanica. Tijekom jazz koncerta basista često prakticira sviranje izrazito duga, improvizirana sola (engl. blowing). U većini rock skladbi bas gitara priklanja se sviranju pratnje ritma koji prekidaju kratke stanke, ili kraće solo dionice. U jazz glazbi, bez obzira na ritmičke, ili solo figure, basista nastoji stvoriti plesnu ritmičku podlogu sličnu po načelima swinga, i groove glazbe.
U suvremenoj klasičnoj glazbi koriste se standardna glazbala kao i u klasičnoj glazbi, poput klavira, violine, kontrabasa i sl., ali koriste se i noviji/suvremeniji glazbeni instrumenti, i uređaji, za proizvodnju zvuka (od raznih pojačala za instrumente, razglasnih ozvučenja, uređaja za snimanje, i druga prateća pomoćna oprema).
Od kasnih '60-ih godina, američki skladatelji u suvremenoj klasičnoj (umjetničkoj) glazbi u skladbama ne koriste tradicionalne (ili konvencionalne) instrumente, nego uvode nove glazbene instrumente u stvaranju klasične glazbe, i time pružaju nove poglede i mogućnosti.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/Krzysztof_Penderecki_20080706.jpg/120px-Krzysztof_Penderecki_20080706.jpg)
- Električnu bas gitaru 1960-ih godina povremeno su koristili:
- Christian Wolff, američki eksperimentalni skladatelj klasične glazbe u djelima "Electric Spring 1" 1966. godine, "Electric Spring 2" 1966/70. godine, "Electric Spring 3" 1967. godine i u djelu Untitled 1996. godine.
- Francis Thorne, američki eksperimentalni skladatelj klasične glazbe u suradnji s Paul Hindemith 1968/69. godine napisali su djelo LiebesRock.
- U svojim skladbama poljski skladatelj Krzysztof Penderecki 1966/67. godine (reizdanje 1971/72.), u koncertu za violončelo, zatim 1969. godine u operi The Devils of Loudun, 1970. godine u djelu Kosmogonia i 1971. godine u djelu Partiti.
- Pelle Gudmundsen-Holmgreen, danski skladatelj 1966. godine u Symfoni på Rygmarven, zatim 1967. godine u djelu Rereprisier i 1868. godine u djelu Piece by Piece.
- Irwin Bazelon, američki skladatelj suvremene glazbe 1970. godine u skladbi Churchill Downs.
- Električnu bas gitaru 1970-ih godina koristili su u svojim skladbama:
- Leonard Bernstein, američki skladatelj suvremene glazbe za glazbeni teatar MASS 1971. godine.
- Dave Brubeck, američki jazz pianista koristio je 1971. godine bas gitaru u djelu Truth Has Fallen.
- Alfred Schnittke, ruski skladatelj koristio je 1971. godine električnu bas gitaru u svojoj prvoj simfoniji.
- David Amram, američki skladatelj poznat po korištenju elelktričnih instrumenata u jazz, etno, i folk glazbi. Koristio je 1977. godine električnu bas gitaru u djelu En memoria de Chano Pozo.
- Louis Andriessen, nizozemski skladatelj i pianist 1970. godine koristio je bas gitaru u skladbi Spektakel, 1972/76. godine u djelu De Staat, 1976. godine u djelu Hoketus, zatim, 1980/81. godine u djelu De Tijd i 1984/88. godine u djelu De Materie.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Sofia_Gubaidulina_July1981_Sortavala_%C2%A9DSmirnov.jpg/150px-Sofia_Gubaidulina_July1981_Sortavala_%C2%A9DSmirnov.jpg)
- Električnu bas gitaru 1980-ih, i 1990-ih godina koristili su:
- Hans Werner Henze, njemački skladatelj 1980. godine u djelu El Rey de Harlem, i 1981. godine u djelu Il ritorno d'Ulisse in patria.
- Harold Shapero, američki skladatelj 1981. godine u orkestriranom djelu On Green Mountain.
- Steve Reich, američki skladatelj 1987. godine u djelu Electric Counterpoint.
- Wolfgang Rihm, njemački skladatelj 1987/91. godine u djelu Die Eroberung von Mexico.
- Arvo Pärt, skladatelj klasične glazbe iz Estonije, koristio je 1989/92. godine električnu bas gitaru u djelu Miserere.
- Steve Martland, engleski skladatelj 1993. godine u djelu Danceworks i 1994. godine u djelu Horses of Instruction.
- Sofia Gubaidulina, ruska skladateljica 1991. godine u djelu Aus dem Stundenbuch.
- Giya Kancheli, gruzijski skladatelj koji je živio u Belgiji koristio je 1993. godine električnu bas gitaru u djelu Wingless.
- John Adams, američki skladatelj 1995. godine koristio je elaktričnu bas gitaru u glazbenoj operi I Was Looking at the Ceiling and Then I Saw the Sky, i 1996/97. godine u djelu Scratchband.
- Michael Nyman, britanski skladatelj u raznim glazbenim radovima za Michael Nyman Band.
- Popis basista
- Akustična bas gitara
- Kontrabas
- Fender Precision Bass
- Fender Precision Bass Special
- Fender Jazz Bass
- Fender Mustang Bass
- ↑ Audiovox #736 Electric Bass Fiddle Arhivirano 2007-01-27 na Wayback Machine-u.
- ↑ Kako je Fender Bas promijenio svijet Arhivirano 2011-11-25 na Wayback Machine-u.
- ↑ Gibson EB-1.
- ↑ Gibson EB-2 Bass Guitar.
- ↑ Modeli Kay gitara iz '50-ih, i '60-ih godina Arhivirano 2011-08-20 na Wayback Machine-u.
- ↑ Danelectro Guitars, službena internet starnica.
- ↑ Povijest violinskih baseva Arhivirano 2015-03-03 na Wayback Machine-u.
- ↑ Rickenbacker modeli i karakteristike, serija 4000.
- ↑ Fenderova reklama "Ime koje znači razliku", za 'vintage' modele iz 1966. godine.
- ↑ O kompozitnim grafitnim modelima vrata gitare, na mosesgraphite.com.
- ↑ Bill Wyman, službena internet stranica,
- ↑ AEB-1 & AUB-1, opisni sadržaj na xstrange.coma
- ↑ Tony Bacon 2010. 60 Years of Fender. ISBN 0-87930-966-0
- ↑ Tony Bacon, Barry Moorthouse 2008. The bass book: a complete illustrated history of bass guitars. ISBN 0-87930-924-5
- ↑ Danelectro longhorn bass Arhivirano 2015-02-06 na Wayback Machine-u, opisni sadržaj na guitsafari.com.
- ↑ Japanski proizvođač Atlansia, proizvodi modele s jednom, dvjema i trima žicama
- ↑ Tenor Bass - opisni sadržaj.
- ↑ Video uradak iz 1998. godine, gdje Jauqo III-X svira bas gitaru s petnaest žica.
- ↑ Conklin gitare, službena internet stranica.
- ↑ Guitarbass na oddmusic.com.
- ↑ Ibanez SR7, na NAMM sajmu 2009. godine.
- ↑ BOOS GT-10B, bas procesor - opisni sadržaj.
- ↑ Greg Home 2000.[1] Complete Acoustic Guitar Method: Mastering Acoustic Guitar.
- Bass Player Magazine - Elektronska verzija časopisa "Bass Player".
- Basses sounds Arhivirano 2007-02-19 na Wayback Machine-u - Baza zvukova za bas gitaru.
- Bas gitare Arhivirano 2011-02-11 na Wayback Machine-u - Stranica sa recenzijama, školom i ostalim stvarima vezanim uz bas gitaru.
- Big Bass Tabs - Zbirka tablature za bas gitaru.