Нестинарство
Нестинарство | |
---|---|
![]() Бугарски нестинари | |
Нематеријално културно наслеђе | |
Регион | Бугарска |
Предлагач | Регионални историјски музеј у Бургасу |
Светска баштина Унеска | |
Листа уписа | Унеско |
Унеско ознака | Репрезентативна листа нематеријалног културног наслеђа човеченства |
Датум уписа | 2009 (4 седница) |
Локација уписа | 00191 |
Нестинарство (грч. Αναστενάρια, буг. Нестинарство) је традиционални ритуал ходања по ватри уз екстатични плес који се изводи у неким селима северне Грчке и јужне Бугарске. Заједнице које практикују овај ритуал потичу од избеглица које су у Грчку дошле из Источне Тракије након Балканских ратова 1911–12. и размене становништва између Грчке и Турске 1923. године.[1][2][3]
Овај ритуал је 2009. године уврштен на Унескову листу нематеријалног културног наслеђа света.[4]
Ритуални циклус
[уреди | уреди извор]Овај јединствени годишњи ритуални циклус који се изводи у бугарским и грчким селима, започиње 21. маја, а завршава се 23. маја сваке године. Централне личности ове традиције су Свети цар Константин и Света царица Јелена, али сви значајни дани у овом циклусу подударају се са важним данима у грчком православном календару и повезани су са различитим хришћанским светитељима. Два главна догађаја у овом циклусу су два велика фестивала, један у јануару и један у мају, посвећен овим свецима. Сваки фестивала траје 3 дана и укључује разне процесије, музику и плес и жртвовање животиња. Фестивал кулминира ритуалом ходања по ватри, где учесници, носећи иконе Светих Константина и Јелене, сатима екстатично плешу пре него што уђу у ватру и ходају боси по ужареном угљену, неоповређени ватром. [5]
Свака заједница нестинарства има посебно светилиште познато као „конак”, где су смештене свете иконе, као и „знаци“ светих (семадија), заветни приноси и црвене мараме причвршћене за иконе. Људи се, уочи светитељског дана 20. маја, окупљају да би плесали уз музику трачке лире и бубња. После извесног времена верују да би их Свети Константин могао „ухватити“ и одвести у транс. Ујутро на дан Светих, 21. маја, окупе се код конака и иду до извора да их благосиљају светом водицом и да жртвују животиње. Правила о природи звери која се жртвује су прецизна, али се разликују од села до села. Увече се пали ватра на отвореном простору, а након неког времена играња у конацима, „нестинари“ одлазе до ватре носећи иконе. Након плеса око ватре, поједини нестиннари плешу преко врелог угљена босоноги док их светитељ покреће. Ритуал се изводи и у јануару, за време празника Светог Атанасија, а ходање по ватри врши се у затвореном.
Порекло
[уреди | уреди извор]Према неким митовима, овај обичај је настао у средњем веку када се Црква Светог Константина у селу Кости у Бугарској, запалила, а изнутра су се могли чути гласови светаца који су позивали у помоћ. Храбре сељане који су улазили да би их спасили иконе, пламен није озледио, свеци су их штитили. Међутим, етнографи тврде да је ритуал нестинарства, остатак древне праксе Дионисових култова. [6][7]
У Бугарској је право на извођење ритуала било наследно и главног нестинара може да наследи само његов син или ћерка и то само када је он престар или болестан да би наставио да изводи ритуал. Кућа главног нестинара била је света, јер се у њој налазила столнина - мала капела у којој су биле постављене иконе неколико светаца, као и свети бубањ који се посебно користио за ритуал и за који се веровало да лечи бубњара ако је болестан. [8][9]
Туризам
[уреди | уреди извор]У 20. веку ритуал је комерцијализован и изводе га и за туристе у приморским одмаралиштима на бугарској црноморској обали људи који немају пуно везе са изворном традицијом. Ритуали опстају у аутентичнијем облику у пет села северне Грчке: Аја Елени, Лангадас, Мелике, Мавролефке и Керкине, и у шест бугарских села на планини Странџа: Балгари, Граматиково, Сливарово, Кондолово, Кости и Бродилово. [1][10][11]
Наслеђе
[уреди | уреди извор]Ритуал је 2009. ритуал је унет на Унескову листу нематеријалног културног наслеђа и на Националну репрезентативну листу нематеријалног културног наслеђа „Живо људско благо - Бугарска“ по пријави Регионалног историјског музеја Бургас. [12]
Нестинари Нунатакс, пар стеновитих врхова на острву Ливингстон на Јужним Шетландским острвима, названи су по бугарском фолклорном ритуалу Нестинарство. [13]
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ а б Xygalatas, Dimitris (2011). „Ethnography, Historiography, and the Making of History in the Tradition of the Anastenaria” (PDF). History and Anthropology. 22: 57—74. doi:10.1080/02757206.2011.546855.
- ^ Xygalatas, Dimitris, 2012. The Burning Saints. Cognition and Culture in the Fire-walking Rituals of the Anastenaria Архивирано 2012-09-02 на сајту Wayback Machine London: Equinox ISBN 9781845539764
- ^ Thèse de doctorat d'ethnologie "Essai d’anthropologie visuelle & sonore d’un "rite élémentaire" - Film de recherche "La joie du feu" - Ethnographie de la permanence d’une praxie ontologique pyrobate & de la croyance afférente en Europe orientale" Université Paris VII Denis Diderot, U.F. Anthropologie, Ethnologie et Science des Religions (AESR), n° 3604325, 12 décembre 2003, par Christine Djankoff
- ^ „Nestinarstvo, messages from the past: the Panagyr of Saints Constantine and Helena in the village of Bulgari”. ich.unesco.org. Приступљено 24. 5. 2021.
- ^ Danforth, Loring M., Firewalking and Religious Healing: The Anastenaria of Greece and the American Firewalking Movement, Princeton University Press, (Princeton, 1989)
- ^ Kakouri, Katerina, Dionysiaka, (Athens, 1965)
- ^ Megas, George A., Greek Calendar Customs, 3rd ed. (Athens, 1982)
- ^ Георгиева, Иваничка (1987). „Нестинарството в Странджа”. Културно-историческо наследство на Странджа–Сакар (на језику: бугарски). София: Народна младеж. OCLC 20353251.
- ^ „Nestinari” (на језику: бугарски). The Bulgarian Traditions. Приступљено 2006-08-10.
- ^ „Archived copy”. Архивирано из оригинала 2006-05-03. г. Приступљено 2006-08-10.
- ^ „The fiery souls of the Anastenari”. CNN. Приступљено 2010-05-20.
- ^ „Nestinarstvo”. UNESCO. Приступљено 29. 9. 2019.
- ^ „Nestinari Nunataks”. Scientific Committee on Antarctic Research (SCAR). Приступљено 29. 9. 2019.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Article about the nestinari on the Bulgarian National Radio website
- Nestinari
- Anastenaria
- Nestinari
- Turkish Anastenaria Архивирано на сајту Wayback Machine (11. фебруар 2021)
- Nikov, Nikolay. Holidays of the Bulgarians in Myths and Legends, 21 may, (Yambol 2004)