Скоркін Костянтин Юрійович
Костянтин Юрійович Скоркін | ||||
---|---|---|---|---|
Костянтин Скоркін | ||||
Народився | 15 листопада 1978 (45 років) Луганськ, УРСР | |||
Діяльність | науковець, письменник | |||
Alma mater | Луганський національний університет імені Тараса Шевченка | |||
Мова творів | російська | |||
| ||||
Скоркін Костянтин Юрійович (*15 листопада 1978, Луганськ) — росйський публіцист, письменник та громадський діяч українського походження. У минулому заступник голови правління Літературного угруповання «СТАН».
У 2014 році переїхав в Моску. Зараз працює в російському підрозділі америанського think-tank "Центр Карнегі", сфера наукових інтересів - "дослідження політичного життя в Донбасі".[1]
Біографія
Народився у Луганську. У 2001 закінчив історичний факультет Луганського національного педагогічного університету імені Тараса Шевченка.
Деякий час працював викладачем. З 2004 — працює у галузі журналістики. Був репортером, політичним оглядачем, редактором.
З 2008 по 2010 Костянтин Скоркін вів щотижневу колонку «Своевременные мысли»[2]. Тематика дописів — перебіг політичного життя та соціокультурних процесів в Україні та на пострадянському просторі. За політичними переконаннями— ліберал, прибічник відкритого суспільства.
З 2011 по 2015 — колумніст та постійний автор «Українського тижня»[3].
У 2014 стажувався у Інституті гуманітарних наук (Відень), автор європейського часопису Eurozine[4]. Тематика дописів — гуманітарні аспекти війни на Донбасі.
Творчість
З 2001 — учасник Літературного угруповання «СТАН», учасник колективних збірок та публічних виступів цього творчого об'єднання. З 2007 — заступник голови правління Літературного угруповання СТАН з ідеологічної роботи.
Автор декількох повістей та оповідань, що друкувались у періодиці та антологіях. Головний мотив творчості — спроба описання життєвого досвіду та світогляду покоління «нульових років».
Автор численних статей культурологічного спрямування, автор або співавтор усіх маніфестів СТАНу[5].
З 2009 — автор постійної рубрики літературних рецензій «Книги иКС» порталу новин культури «Тиск світла»[6].
У 2011 виступив, як автор ідеї та співупорядник першої в Україні антології соціальної поезії «Уроки шкідництва, діверсій та шпигунства», до якої увійшли тексти Сергія Жадана, Андрія Родіонова, Олени Заславської, Ярослава Мінкіна, Олександра Сігіди та Люби Якимчук.[7]
Громадська діяльність
Костянтин Скоркін був організатором акцій, спрямованих на популяризацію історії Луганщини, збереження пам'яті про видатних земляків: у 2007—2008 був координатором проекту «Великий луганчанин»[8], в 2010 ініціював проект «Культурний герой Луганська»[9].
У жовтні 2012 співорганізатор Першого молодіжного Форуму розмаїття у Луганську, присвяченного захисту громадянських прав меншин, експерт підсумкового Форуму розмаїття у Києві[10].
У 2012-2013 Костянтин Скоркін був головним аналітиком проекту «Культурна карта Луганська», спрямованого на виявлення перспективних шляхів культурного розвитку міста, автор тексту підсумкової публікації проекту (реалізація — ЛГ СТАН та Центр культурного менеджменту за підтримки Європейського культурного фонду).[11]. Головними завданнями своєї праці автор вважає подолання стереотипів навколо рідного міста та пошук нової ідентичності для Луганська у пострадянський час.[12]
24-25 квітня 2014 брав участь у конгресі інтелігенції «Україна-Росія: діалог»[13] у Києві, який організував Михайло Ходорковський.
15-19 травня 2014 Костянтин Скоркін брав участь у міжнародній конференції Ukraine: Thinking Together[14]. У своєму виступі Скоркін наголосив на завершенні пострадянського періоду розвитку українського соціуму та небезпеку суспільної варваризації, що загрожує паросткам цінностей європейської культури.[15]
У 2016 Костянтин Скоркін брав участь у якостi консультанта при створенні віртуального музею Luhansk Art and Facts - проекті присвяченому історії культурного та громадського життя Луганська у 2004-2014.[16]
Політична діяльність
У 2012 Костянтин Скоркін балотувався на виборах до Верховної Ради України у багатомандатному окрузі за списком політичної партії «Україна Майбутнього» (№ 24 у списку).[17]
Бібліографія
- «Рассказы про Арину Родионовну» \\ Антологія сучасної новелістики та лірики України. Канів, 2002.
- Повість «Городская сага»\\ Міжнародний журнал «Склянка часу\Zeitglas», Україна — Німеччина, 2003, № 27-28, с.44-61.
- Оповідання «Как совершить культурную революцию в провинции. Наглядное пособие»\\Літературно-філософський сайт «Топос», Москва, 2005,[18].
- Оповідання різних років \\ збірка «Переворот», Луганськ, 2007.
- Уроки шкідництва, диверсій та шпигунства. Антологія соціальної поезії. Луганськ, 2011. (автор ідеї, упорядник та автор післямови)
- Культурна карта Луганщини \ The Cultural Map of Luhansk. Луганськ, 2013.
- Исторический центр на Культурной карте Луганска\\Памятники Луганска как они есть. Луганськ, 2013
Відеотека
Посилання
- — блог у LiveJournal, який веде Скоркін Костянтин Юрійович.
- Сторінка Костянтина Скоркіна на сайті «Самиздат»
- «Искусство и ЛСД» Константин Скоркин: «В украинской литературе просто НЕЧЕГО запрещать!» — Давление света, 7 грудня 2010 (інтерв'ю)
- ↑ Константин Скоркин // Московский Центр Карнеги (рос.)
- ↑ Реальна газета
- ↑ Український тиждень
- ↑ Eurozine
- ↑ СТАН: июльские тезисы
- ↑ «Книги иКС»
- ↑ Український тиждень «Поезія небайдужості»
- ↑ «Великий луганчанин»
- ↑ «Культурний герой Луганска»
- ↑ Особливі виборці
- ↑ Культурна карта Луганська — довгоочікувані результати
- ↑ Інтерв'ю лідерів СТАНу про Культурну карту Луганська
- ↑ [http://khodorkovsky.ru/publications/2014/04/15/18756.html «Україна — Росія: діалог»
- ↑ Thinking Together" — an international conference in Kyiv
- ↑ Як Майдан нарешті розвалив УРСР
- ↑ [1]
- ↑ Центральна виборча комісія
- ↑ «Как совершить культурную революцию в провинции. Наглядное пособие»