Омар Хайям
перський поет, астроном, математик, філософ
Ома́р Хайя́м (1048 — 1131, повне ім'я: Гіяс ед-Дін Абу-ль-Фатх Омар ібн Ібрахім ель-Хайямі ен-Найсабурі) — перський поет, математик, філософ.
Цитати
- Цей гордий небосхил, байдужий лиходій,
Ще жодному із нас не підживляв надій:
Де знайде зігнуту під тягарем людину,
Іще один тягар він накидає їй.
- (Рубаї. 1 // С. 15)
- Ні, не гнітять мене перестрахи й жалі,
Що вмерти мушу я, що строки в нас малі:
Того, що суджено, боятися не треба.
Боюсь неправедно прожити на землі.
- (Рубаї. 2 // С. 15)
- Як жалко, що мені, прихильнику вина,
Дістався цей калам і келія тісна!
Ти висох молячись, а я в шинку промок.
Зате для мокрого й геєна не страшна!
- (Рубаї. 3 // С. 15)
- Коли єство моє ліпив Творець із глини,
Зарані відав він про всі мої провини.
Якщо від нього й гріх, чому мене він хоче
В день суду ввергнути в палаючі глибини?
- (Рубаї. 4 // С. 15)
- Настало свято. Злих думок воно немало зборе.
Підчаший ллє у піалу вино, ясне й прозоре.
Намордник посту, молитов оброть це свято зніме
Із тих ослів, що ждуть його давно... О горе, горе!
- (Рубаї. 5 // С. 16)
- Єсть бик у небесах, Волосожаром зветься;
Є й під землею бик, що бачить не дається.
Хто ж оком розуму погляне, той помітить,
Що посередині табун ослів пасеться.
- (Рубаї. 6 // С. 16)
Джерела
- Хайям, Омар. Рубаї / Пер. з таджицької-фарсі, вступна стаття та примітки Василя Мисика. — К.: Дніпро, 1965. — 100 с.
- Омар Хайям. Поеми