Іонова Марія Миколаївна
Марія Миколаївна Іонова (нар. 31 травня 1978, Київ) — українська політикиня, народна депутатка України 7-го, 8-го та 9-го скликання. Державний службовець 5-го рангу (з липня 2005). Віцепрезидентка Міжнародного жіночого демократичного союзу та співзасновниця Українського Жіночого Конгресу.
Марія Іонова | |
![]() | |
![]() | |
![]() |
Цитати
ред.Для нас війна розпочалася з 2014 року. Звичайно, ми розуміли, що якщо наші інституції та політичні позиції держави будуть слабшати, то тим більша вірогідність того, що Путін нападе. І те, що війна насправді триває сторіччями – ми теж розуміємо та усвідомлюємо. І дуже добре, що протягом останніх років – мабуть, після Революції Гідності – це усвідомлення й ідентифікація, що наша боротьба вже йде сторіччями, трансформується. В суспільства є більше інформації, і це теж є однією зі складових нашої майбутньої перемоги[1]. |
З 2014 року багато змінив Майдан. Ми почали працювати над напрямком «Жінки. Мир. Безпека» і знаходили спільні рішення у контексті реформування нашого сектору безпеки і оборони. |
Інше питання, яке ми побачили, відвідуючи звільнені території – це комунікація і медіація. Дуже важливі горизонтальні зв’язки. У громад є стільки пропозицій, дуже інноваційних. Вони вже на початку реформи децентралізації щось спробували, зробили, щось хотіли би змінити. І тому те, що ми побачили у громадах, зокрема, як змінилися підходи до рівності, вплив на ухвалення рішень, здатність чути ідеї. Зараз іде ця співпраця, ця рівність[1]. |
Ми бачимо, наскільки інформація впливає зараз і на нашу перемогу, і як, на жаль, інформація впливала на те, що розпочалася агресія. І зараз ми бачимо можливість, що саме через наші міжнародні зв’язки здійснюється дуже відвертий обмін інформацією. Я неодноразово говорю про горизонтальні зв’язки, тому що бачу в них більшу стійкість і стабільність. І дуже тішуся, що зі своїми колегами і колежанками я можу вибудовувати їх в інтересах нашої держави та в інтересах широкого загалу українців[1]. |
Ми весь час намагаємося порівнятися з «планом Маршалла» ХХ сторіччя. Але дуже багато всього змінилося, і в ХХІ сторіччі вже інші масштаби руйнувань та інфраструктура. Ми можемо брати якісь аналогії, але в умовах відкритого світу та глобалізації такий план легше розробляти та впроваджувати. |
Ми вже на іншій дорозі і можемо впевнено сказати, що наша армія, наші Збройні Сили – це вже не той радянський «пазл». У нас зараз «пазл» – там, де ми розуміємо, що кожен на своєму рівні може і не боїться ухвалювати рішення. Оперативно-стратегічне планування, навіть на середньому рівні командування – воно вже інше, і там є теж жінки. Ми бачимо, як жінки також є керівниками дуже важкого озброєння. Я впевнена, що колись ми з вами побачимо, як жінка керує і HIMARS[1]. |
Ми думали, що гендерно орієнтоване врядування під час війни неможливе. Але ми побачили, наскільки це врядування має і матиме можливість до системної роботи, до адаптації громад і місцевого самоврядування до нових викликів. Мені здається, що громади впораються – як на цьому етапі, так і в майбутньому. Ще з 2016 року громади отримали інструменти повноважень і фінансування. І вони вже розглядають свою землю, свою громаду як особистісний виклик і бажання робити краще[1]. |
Ми ж ніколи не замислювалися про те, що говорить Григорій Сковорода. Коли він казав: для того, щоб пізнати світ, ти маєш спочатку пізнати сам себе. Тобто ми зараз тільки повертаємося до цієї ідентифікації, до своїх багатств, і тільки починаємо це цінувати. Зокрема, наш гендерний рух – рівність між чоловіками і жінками. Досі залишається стереотипність, що «ви хочете домінувати». Та не хочемо ми домінувати. Ми просто хочемо, щоб нашу професійність на рівних визнавали в тій чи іншій сфері[1]. |
Ми маємо пам’ятати про родини захисників та захисниць, про тих, хто загинув і про тих, хто воює, про тих, хто у полоні і про тих, хто поранений. Це все – ще на роки. Але цей дух і таке українське слово – звитяга нашого воїнства. Я навіть не можу іншими словами назвати нашу армію. Воїнство, де присутні всі складові, від емоційних до духу, до фізичного, до професіоналізму. І разом з новітнім озброєнням, я впевнена, що ми дійсно переламаємо і переможемо цю імперіалістичну країну[1]. |
Передчуття війни були і стали найгострішими, коли розпочалися навчання РФ навколо наших кордонів. Але ще з 2019 року в парламенті ми говорили про сектор безпеки і оборони, про посилення і продовження реформування армії, побудови міжнародної коаліції та про виконання наших зобов’язань перед Європейським Союзом і НАТО[1]. |
Українці відчули, що можна краще жити, можна бути вільними, можна бути заможними, можна бути відкритими, можна ділитися досвідом. Це вже інше цивілізаційне суспільство. Ми вийдемо насправді з цієї війни сильніші, ніж будь-яка інша держава світу. От повірте. |
У перші дні було дуже важко сприймати ту кількість трагічних смертей цивільних, військових. І до сих пір, звичайно, не можеш сприймати смерті як статистику. Ти набираєшся такої, мабуть, люті, ненависті, і розумієш, що навіть коли ми переможемо, перемога завершиться тільки тоді, коли ми зрозуміємо, що всі рашисти, всі путіністи і всі інші завершать у Міжнародному трибуналі. Хоча цю перемогу ще треба втримати. Треба дуже багато працювати над тим, щоб робити Україну ще сильнішою[1]. |
Чесно скажу, я все думала: ну де отак чітко побачити цю рівність між чоловіками і жінками? Я її побачила дійсно вперше, коли ми відвідували деокуповані території, коли зустрічалися з головою громади, з керівними органами. Це було так приємно. Тому що я пам’ятаю ті часи, коли це не враховувалося. І мені здається, що це нам треба втримати, розвивати, плекати. |
Я досі під враженням від виступу в Європейському парламенті Урсули фон дер Ляєн. Лідери Європейського Союзу вже більш серйозно розуміють ці виклики і розуміють, що з Україною вони будуть більш сильні. |
Примітки
ред.