Войцех Орлінський
Войчех Орлінський (нар. 1969, пол. Wojciech Orliński) — польський журналіст і публіцист.
Войцех Орлінський | |
![]() |
Цитати
ред.Британський уряд 2002 року поставив перед залізницями суворі вимоги безпеки. Як наслідок, квитки подорожчали. Через це люди пересіли на автомобілі, подорож якими в середньому у 25 разів небезпечніша, ніж подорож залізницею. Унаслідок цього під час поїздок загинуло більше людей — а все це заради безпеки. |
|||||
Brytyjski rząd narzucił w 2002 kolejom surowe normy bezpieczeństwa. W związku z czym bilety podrożały. W związku z czym ludzie przesiedli się do samochodów, podróżowanie którymi jest średnio 25 razy mniej bezpieczne od jazdy pociągiem. W związku z czym więcej ludzi zginęło w podróży — a wszystko to dla bezpieczeństwa. | |||||
— «Gazeta Wyborcza», 1.08.2014 |
Коли європейські фінансисти виступали проти запровадження санкцій для Росії, це виглядало як пародія на марксистський заклик: олігархи всіх країн, єднайтеся. Це лише сумне підтвердження тези, яку Девід Роткопф кілька років тому висловив у книзі «Superclass» — соціальна нерівність починає загрожувати демократії. Проблема полягає не тільки в бідності найбідніших, а й багатстві найбагатших людей[3]. |
|||||
Gdy europejscy finansiści stawili opór przeciwko wprowadzeniu sankcji dla Rosji, wyglądało to jak parodia marksowskiego zawołania: oligarchowie wszystkich krajów, łączcie się. To tylko smutne potwierdzenie tezy, którą kilka lat temu w książce «Superclass» postawił David Rothkopf — nierówności społeczne zaczynają zagrażać demokracji. Problemem nie jest tylko bieda najbiedniejszych, ale także bogactwo najbogatszych. | |||||
— «Gazeta Wyborcza», 4.05.2014 |
Лем говорив, що за спогади про своє життя в окупованому Львові розплачується безсонними ночами. Навіть твір «Серед померлих» він згодом заборонив перевидавати. У в’язниці «Бриґідки» йому довелося виносити трупи розстріляних після «тюремного погрому». Він дивом уникнув смерті під час масових розстрілів на вулицях Львова – приїхала знімальна група з Німеччини і страту скасували. У різних інтерв’ю Лем розповідає про «тюремний погром», але дати та перебіг подій змінюються. Утім за описаними деталями можна чітко верифікувати, що це був саме той погром. |
Лем детально не згадував події під час Другої світової війни у Львові у своїх мемуарах та інтерв’ю. Утім є спогади його сучасників. Я прочитав багато щоденників львів’ян, які пережили Голокост – українців, поляків, вірмен. Львів під кінець німецької окупації був місцем страху, коли було однаково ризиковано залишатись удома і виходити на вулицю. Ніхто не почувався у безпеці, навіть німецькі солдати. Усі тогочасні спогади були страшними[2]. |
Роботу над книжкою можна умовно розділити на два етапи. Перші два роки я приглядався до теми, шукав дані, намагався отримати доступ до листів. Мені вдалося вмовити на розмову дружину Станіслава Лема пані Барбару. Від неї отримав дозвіл на доступ до особистого листування Лема і мене буквально захлеснуло інформацією. Це просто копальня фактів, які досі не були опубліковані. Відповідно, спочатку у мене було надто мало матеріалу, а потім – надто багато[2]. — Про книжку «Лем. Життя не з цієї землі» |
Родинне дерево Лемів дуже розгалужене – часто повторюються одні й ті ж імена, а у одному поколінні могло бути п’ятеро братів, у кожного з яких п’ятеро синів. Родовід буде повністю описано у книжці Агнєшки Ґаєвської, тож дуже на неї чекаю. |
У книжках Лема закладено багато смислів, вони «багатошарові» і, незважаючи на видалені уривки, усе одно залишаються прекрасними. У французькому та англійському варіантах перекладачі упустили поетичні описи краєвидів планети Соляріс. Сторінку розповіді про те, що ж бачить герой за вікном, коли над планетою сходить зірка, замінили буквально одним реченням – «Зійшло сонце»[2]. |
Українських читачів, мабуть, зацікавить факт, що одним із авторитетних майстрів літератури для Станіслава Лема був Тарас Шевченко. Лем спеціально вчив українську мову, щоб читати його поезію в оригіналі. Він міг черпати натхнення для створення цих метафоричних образів і розлогих описів у віршах Шевченка. Сподіваюсь, що ця тема буде вивчена докладніше в Україні[2]. |
Якби не Інтернет, я б ніколи не знав, що так багато людей знає тільки одну цитату Станіслава Лема, та й то фальшиву. |
|||||
Gdyby nie internet, nigdy bym się nie dowiedział, że jest tak wielu ludzi, którzy znają tylko jeden cytat ze Stanisława Lema - w dodatku fałszywy. | |||||
— допис у «Facebook», 27.06.2013 |
У журналіста інше завдання, ніж у академічного дослідника: він повинен писати так, щоб було цікаво. У моїй книжці темп оповіді часто змінюється – окремі епізоди життя Лема, про які знаю багато фактів, описую детально, у той час як окремі десятиліття можуть поміститися на кількох сторінках[2]. — Про книжку «Лем. Життя не з цієї землі» |
У своїх інтерв’ю Лем щиро зізнається, що пише про інші планети для того, щоб забути про події на нашій. У 1948 році він створює «Шпиталь преображення», згодом ще два реалістичних романи «Серед мертвих» та «Повернення», в основі яких лежать події часів гітлерівської окупації Польщі. Книги увійшли до трилогії «Незагублений час», яка була видана у 1955 році. До того моменту Лем уже був відомий як письменник-фантаст, натомість його книги про війну сприймались радше зі здивуванням. Імовірно, якби Лем одразу писав на історичні теми, то став би автором сенсаційних книжок про Другу світову війну[2]. |
Примітки
ред.- ↑ Milczący rozsądek, czyli nowy bezpieczny świat (Gazeta Wyborcza, 1.08.2014) (пол.)
- ↑ а б в г д е ж и к «Лем писав фантастику, щоб не збожеволіти від страху», – інтерв’ю з біографом Войчехом Орлінським
- ↑ Jak najbogatsi ukradli nam świat (Gazeta Wyborcza, 4.05.2014) (пол.)