Російська мова в Україні: відмінності між версіями
[перевірена версія] | [перевірена версія] |
м →Російська мова в сучасній Україні: уточнення |
Виправлено мовленнєві помилки, додано посилання, наголоси |
||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
{{Українці}} |
{{Українці}} |
||
'''Російська мова в |
'''[[Російська мова|Росі́йська мо́ва]] в [[Україна|Украї́ні]]''' — друга за вживаністю мова в Україні після [[українська мова|української]]. Згідно з офіційними даними перепису [[2001]] року<ref>{{Cite web|title=Всеукраїнський перепис населення 2001:|url=http://2001.ukrcensus.gov.ua/|website=2001.ukrcensus.gov.ua|accessdate=2021-02-19}}</ref>, [[Російська мова|російську мову]] назвали рідною 14 млн 273 тис. [[Громадянство України|громадян України]], або 29,6 % населення країни. З них етнічні [[росіяни]] становлять 56 %, тоді як решта — представники інших національностей. |
||
Українська мова переважає на заході Україні, в центрі та північному сході, російська — на Донбасі, в Криму та на півдні.<ref>{{Cite web |url=http://uabooks.info/ua/book_market/analytics/?pid=2386 |title=Архівована копія |accessdate=16 червень 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20130620131040/http://uabooks.info/ua/book_market/analytics/?pid=2386 |archivedate=20 червень 2013 |deadurl=yes }}</ref> |
Українська мова переважає на заході Україні, в центрі та північному сході, російська — на Донбасі, в Криму та на півдні.<ref>{{Cite web |url=http://uabooks.info/ua/book_market/analytics/?pid=2386 |title=Архівована копія |accessdate=16 червень 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20130620131040/http://uabooks.info/ua/book_market/analytics/?pid=2386 |archivedate=20 червень 2013 |deadurl=yes }}</ref> |
||
Рядок 6: | Рядок 6: | ||
Після прийняття закону [[Колесніченко Вадим Васильович|Колесніченка]]-[[Ківалов Сергій Васильович|Ківалова]] [[Закон України «Про засади державної мовної політики»|«Про засади державної мовної політики»]] стала регіональною мовою в 7 областях та АР Крим і м. Севастополь. В [[Автономна Республіка Крим|Автономній Республіці Крим]] відповідно до [[Конституція Автономної Республіки Крим|Конституції АР Крим]] з 1999 року їй надано також ряд офіційних функцій.<ref>[[s:uk:Конституція Автономної Республіки Крим|Конституція Автономної Республіки Крим]]</ref> |
Після прийняття закону [[Колесніченко Вадим Васильович|Колесніченка]]-[[Ківалов Сергій Васильович|Ківалова]] [[Закон України «Про засади державної мовної політики»|«Про засади державної мовної політики»]] стала регіональною мовою в 7 областях та АР Крим і м. Севастополь. В [[Автономна Республіка Крим|Автономній Республіці Крим]] відповідно до [[Конституція Автономної Республіки Крим|Конституції АР Крим]] з 1999 року їй надано також ряд офіційних функцій.<ref>[[s:uk:Конституція Автономної Республіки Крим|Конституція Автономної Республіки Крим]]</ref> |
||
Багато питань, |
Багато питань, пов’язані з використанням [[російська мова|російської мови]] в Україні, а також з історією її появи і розвитку на її територіях, трактуються істориками, мовознавцями та політологами по-різному. Це пов’язано з тим, що ряд аспектів історії та культури України висвітлювався в різні історичні періоди під кутом різних ідеологій, а також з тією обставиною, що питання російської мови в Україні широко використовуються в сучасній політичній боротьбі і, як наслідок, по-різному висвітлюються різними політичними силами України і Росії в засобах масової інформації.<ref name="Кучма">'' [[Кучма Леонід Данилович|Кучма Л.]]'' [[Україна — не Росія|«Україна — не Росія (книга)»]], «Час», [[Москва]], 2003 ISBN 5-94117-075-0 </ref><ref name="Цвілюк">'' Цвілюк С. А.'' Українізація України. Тернистий шлях національно-культурного відродження доби сталінізму. «Маяк», Одеса, 2004 ISBN 996-587-115-3 </ref> |
||
== Історія == |
== Історія == |
||
Рядок 12: | Рядок 12: | ||
=== Проникнення === |
=== Проникнення === |
||
Питання російсько-українських мовних контактів у [[Велике князівство Литовське|литовсько-польську добу]] (торговельних, церковних і політичних — зокрема в час належності [[Чернігівщина|Чернігівщини]] 1503—1618 до Московської держави, — чому дехто приписує появу акаючих форм у тамтешніх говірках). Якщо не враховувати московського гарнізону Києва, з 1654 почавши, то до істотніших російських поселень (гол. [[Старовіри|старовірів]]) дійшло від другої половини [[17 століття|17 ст.]] на півночі Чернігівщини, звідки вони згодом (у 18–19 ст.) переселялися на [[Правобережжя]] та Південну Україну. Інша хвиля російської старовірської колонізації сягала від Північної Добруджі й Південної Бессарабії аж на [[Буковина|Буковину]], коли у 1770-х роках. «[[Некрасов Ігнат|некрасівці]]» остаточно поселилися в гирлі [[Дунай|Дунаю]], звідки їх вербувала австрійська влада у 1780-х pp. для поселення на [[Буковина|Буковині]] й [[Хотинщині]] (села Біла Криниця, Білоусівка, Липовани, — |
Питання російсько-українських мовних контактів у [[Велике князівство Литовське|литовсько-польську добу]] (торговельних, церковних і політичних — зокрема в час належності [[Чернігівщина|Чернігівщини]] 1503—1618 рр. до Московської держави, — чому дехто приписує появу акаючих форм у тамтешніх говірках). Якщо не враховувати московського гарнізону Києва, з 1654 почавши, то до істотніших російських поселень (гол. [[Старовіри|старовірів]]) дійшло від другої половини [[17 століття|17 ст.]] на півночі Чернігівщини, звідки вони згодом (у 18–19 ст.) переселялися на [[Правобережжя]] та Південну Україну. Інша хвиля російської старовірської колонізації сягала від Північної Добруджі й Південної Бессарабії аж на [[Буковина|Буковину]], коли у 1770-х роках. «[[Некрасов Ігнат|некрасівці]]» остаточно поселилися в гирлі [[Дунай|Дунаю]], звідки їх вербувала австрійська влада у 1780-х pp. для поселення на [[Буковина|Буковині]] й [[Хотинщині]] (села Біла Криниця, Білоусівка, Липовани, — їхні говірки досліджували В. Столбунова і В. Кузнєцов). |
||
З уваги на чітку конфесійну відмежованість старовірських російських поселень від українського довкілля, дотичні (переважно південно-російські, рідше середньо-російські) говірки зазнали порівняно невеликого українського мовного впливу (головно в [[Лексика|лексиці]]). |
З уваги на чітку конфесійну відмежованість старовірських російських поселень від українського довкілля, дотичні (переважно південно-російські, рідше середньо-російські) говірки зазнали порівняно невеликого українського мовного впливу (головно в [[Лексика|лексиці]]). |
||
У 1817 році, подорожуючи по Україні, російський князь Іван Михайлович Долгоруков вказував на те, що місцеве населення не розуміє російську мову: |
|||
{{Цитата|[[Полтава|Здесь (в Полтаві)]] я уже почиталъ себя в чужихъ краях, по самой простой, но для меня достаточной причине: я пересталъ понимать языкъ народный; со мной обыватель говорилъ, отвѣчалъ на мой вопросъ, но не совсѣмъ разумѣлъ меня, а я изъ пяти его словъ требовалъ тремъ переводу. |
{{Цитата|[[Полтава|Здесь (в Полтаві)]] я уже почиталъ себя в чужихъ краях, по самой простой, но для меня достаточной причине: я пересталъ понимать языкъ народный; со мной обыватель говорилъ, отвѣчалъ на мой вопросъ, но не совсѣмъ разумѣлъ меня, а я изъ пяти его словъ требовалъ тремъ переводу. |
||
Не станемъ входить в лабиринтъ подробныхъ и тонкихъ рассужденій; дадимъ волю простому понятію, и тогда многіе, думаю, согласятся со мною, что где перестаетъ нам быть вразумительно наречіе народа, тамъ и границы нашей родины, а по-моему, даже и отечества.<ref>[http://www.nbuv.gov.ua/portal/soc_gum/kiev_old/2010_2/11-Melzyn-133-141.pdf Максим Мельцин. Історичні постаті. Памятные места Украины в мемуарах и путевых заметках кн. И.М. Долгорукова: знаменитое и лично значимое. С. - 135.]</ref>}} |
Не станемъ входить в лабиринтъ подробныхъ и тонкихъ рассужденій; дадимъ волю простому понятію, и тогда многіе, думаю, согласятся со мною, что где перестаетъ нам быть вразумительно наречіе народа, тамъ и границы нашей родины, а по-моему, даже и отечества.<ref>[http://www.nbuv.gov.ua/portal/soc_gum/kiev_old/2010_2/11-Melzyn-133-141.pdf Максим Мельцин. Історичні постаті. Памятные места Украины в мемуарах и путевых заметках кн. И.М. Долгорукова: знаменитое и лично значимое. С. - 135.]</ref>}} |
||
Російські колонізаційні хвилі на Харківщину й Вороніжчину (тут зустрілися українські поселенці з ними у [[17 століття|17 ст.]]), а згодом, від кінця [[18 століття|18 ст.]], і на Південну Україну (старовіри, кріпаки, переведені російськими поміщиками на дохідніші ґрунти, військові [[кантоністи]] на початку 19 в й утікачі-кріпаки) — були, крім суцільних ареалів, в цілому асимільовані українським сільським довкіллям: від того український степ, й слобожанські говірки зазнали в різній мірі російського впливу (випадки спиненого переходу ''о'' в ''і'', перехід наголошеного ''є'' в '''о'', спорадичне [[акання]], вирівняння типу ''на рук'і'' «на руці», [[двоїна|двоїнні]] чоловічі форми типу ''два года'', |
Російські колонізаційні хвилі на Харківщину й Вороніжчину (тут зустрілися українські поселенці з ними у [[17 століття|17 ст.]]), а згодом, від кінця [[18 століття|18 ст.]], і на Південну Україну (старовіри, кріпаки, переведені російськими поміщиками на дохідніші ґрунти, військові [[кантоністи]] на початку 19 в й утікачі-кріпаки) — були, крім суцільних ареалів, в цілому асимільовані українським сільським довкіллям: від того український степ, й слобожанські говірки зазнали в різній мірі російського впливу (випадки спиненого переходу ''о'' в ''і'', перехід наголошеного ''є'' в '''о'', спорадичне [[акання]], вирівняння типу ''на рук'і'' «на руці», [[двоїна|двоїнні]] чоловічі форми типу ''два года'', див. [[Степовий говір|Степові говірки]]). |
||
Суцільніші російські говіркові ареали збереглися в південній [[Бессарабія|Бессарабії]] (с. Вознесенка, Введеяка, Павлівна в Арцизькому і районі — переселенці з Орловщини й Курщини, згідно з дослідами Л. Усачової, І. Нелюбової, Л. Дерганової, Ю. Лістрової, І. Гріцєнка), північній Одещині (с. В. Плоске Михайлівського району — рос. старовіри з-перед 200 рр., за дослідами М. Тихомирової, — так само як у районі Віньковецькому Хмельницької області, за дослідами М. Бріцина), в селах: |
Суцільніші російські говіркові ареали збереглися в південній [[Бессарабія|Бессарабії]] (с. Вознесенка, Введеяка, Павлівна в Арцизькому і районі — переселенці з Орловщини й Курщини, згідно з дослідами Л. Усачової, І. Нелюбової, Л. Дерганової, Ю. Лістрової, І. Гріцєнка), північній Одещині (с. В. Плоске Михайлівського району — рос. старовіри з-перед 200 рр., за дослідами М. Тихомирової, — так само як у районі Віньковецькому Хмельницької області, за дослідами М. Бріцина), в селах: П’ятидуб Малинського району Житомирської області, Рахвалівці й Красилівці в Іванківському районі на півночі Київщині (за дослідами Є. Самохвалової і Л. Ціпцюри), на Приазов’ї (досліди С. Ґаба) й північній Харківщині (с. В. і Малі Проходи Верганівського району, Руські Тишки, Плоске і Липці Харківського району, за дослідами Л. Бузніка, приналежні до південної групи північно-російських говірок Курщини з помітними українськими впливами в наголошуванні дієслів). |
||
У 1923—1941 українська мова могла впливати на ці російські говірки і через школи, коли по школах національних меншостей УРСР |
У 1923—1941 рр. українська мова могла впливати на ці російські говірки і через школи, коли по школах національних меншостей УРСР обов’язкове було її навчання як предмета. Не дослідженими залишаються російські говірки інших поселень УРСР (зокрема 1930-х pp. і після 1945 р. — по виселенню німців, а в Криму і татар). |
||
== Російська мова у віддалених українських регіонах == |
== Російська мова у віддалених українських регіонах == |
||
Цілком інакше сформувалися українсько-російські міжмовні стосунки в українських говіркових масивах поза кордонами [[УРСР]] ([[Курщина]], [[Білгородщина]], південна Вороніжчина, [[Донщина]], [[Кубань]], [[Саратовщина]], [[Зелений Клин]], [[діаспора]] в Сибіру, Казахстані й на півд. Уралі), де був і є значно сильніший вплив довколишніх рос. говірок, а ще більше російської літературної мови через школу, радіо, телебачення, пресу, військо й адміністрацію та судівництво. |
Цілком інакше сформувалися українсько-російські міжмовні стосунки в українських говіркових масивах поза кордонами [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|УРСР]] ([[Курська губернія|Курщина]], [[Білгородщина]], південна Вороніжчина, [[Донщина]], [[Кубань]], [[Саратовська область|Саратовщина]], [[Зелений Клин]], [[діаспора]] в Сибіру, Казахстані й на півд. Уралі), де був і є значно сильніший вплив довколишніх рос. говірок, а ще більше російської літературної мови через школу, радіо, телебачення, пресу, військо й адміністрацію та судівництво. |
||
Скрізь там через відсутність української школи й преси проходить поступове зросійщення, виникають мішані україно-російські говірки на українській основі. Ті процеси описані в говірках колишніх [[Коротоякський повіт|Коротоякського повіту]] (Н. Ґрінкова), Білгородщини й Курщини (А. Бескровний, Ф. Медведєв, В. Собіннікова, Г. Денисевич, А. Пашківський, В. Тітовська), Донщини (А. Міртов, К. Удовкіна) та зокрема Кубанщини (І. Шаля, В. Чістяков, Н. Бушина, М. Саділенко, Е. Тарасенкова, О. Шейніна, М. Шабалін, Н. Федоренко, І. Чередниченко), а далі Поволжя (А. Дульзон, І. Вальченко), Киргижчини (С. Лейферман), Далекого Сх. (А. Ґеорґієвський, Т. Назарова) й півн. Молдови, де по українських селах є також лише рос. або молд. школи (Л. Єрмакова, З. Ряполова, Ю. Лістрова). Окремими проблемами є ще: 1. рос. діалект міськ. типу, поширений серед великоміських низів і робітництва в УРСР; 2. вживаний в Україні двомовним освіченим прошарком місцево-український провінційний («південний») варіант російської літературної мови. |
Скрізь там через відсутність української школи й преси проходить поступове зросійщення, виникають мішані україно-російські говірки на українській основі. Ті процеси описані в говірках колишніх [[Коротоякський повіт|Коротоякського повіту]] (Н. Ґрінкова), Білгородщини й Курщини (А. Бескровний, Ф. Медведєв, В. Собіннікова, Г. Денисевич, А. Пашківський, В. Тітовська), Донщини (А. Міртов, К. Удовкіна) та зокрема Кубанщини (І. Шаля, В. Чістяков, Н. Бушина, М. Саділенко, Е. Тарасенкова, О. Шейніна, М. Шабалін, Н. Федоренко, І. Чередниченко), а далі Поволжя (А. Дульзон, І. Вальченко), Киргижчини (С. Лейферман), Далекого Сх. (А. Ґеорґієвський, Т. Назарова) й півн. Молдови, де по українських селах є також лише рос. або молд. школи (Л. Єрмакова, З. Ряполова, Ю. Лістрова). Окремими проблемами є ще: 1. рос. діалект міськ. типу, поширений серед великоміських низів і робітництва в УРСР; 2. вживаний в Україні двомовним освіченим прошарком місцево-український провінційний («південний») варіант російської літературної мови. |
||
Рядок 38: | Рядок 38: | ||
Зросійщена говірка міських низів, великоміських передмість і робітничих поселень [[Донбас]]у і [[Дніпропетровщина|Дніпропетровщини]] виникла внаслідок [[русифікація|русифікації]] місцевого українського елементу і постійного колонізаційного допливу росіян, що прибували (а за радянської влади були призначувані) сюди для праці, створюючи дрібноурядовий, ремісничий, купецький і робітничий прошарки. Насичена сленґізмами й арґотизмами, великоміська російська говірка [[люмпен-пролетаріат]]у й [[правопорушник]]ів (Одеси, Києва, Харкова, Дніпропетровська, міст Донбасу), набула особливого поширення після [[Жовтневий переворот|революції]], втримувала свою російськомовну форму, зокрема у висліді постійного сезонного (особливо на зиму) флуктуаційного припливу її носіїв — такого ж російського елементу з Ленінграду і Москви. |
Зросійщена говірка міських низів, великоміських передмість і робітничих поселень [[Донбас]]у і [[Дніпропетровщина|Дніпропетровщини]] виникла внаслідок [[русифікація|русифікації]] місцевого українського елементу і постійного колонізаційного допливу росіян, що прибували (а за радянської влади були призначувані) сюди для праці, створюючи дрібноурядовий, ремісничий, купецький і робітничий прошарки. Насичена сленґізмами й арґотизмами, великоміська російська говірка [[люмпен-пролетаріат]]у й [[правопорушник]]ів (Одеси, Києва, Харкова, Дніпропетровська, міст Донбасу), набула особливого поширення після [[Жовтневий переворот|революції]], втримувала свою російськомовну форму, зокрема у висліді постійного сезонного (особливо на зиму) флуктуаційного припливу її носіїв — такого ж російського елементу з Ленінграду і Москви. |
||
Цей мовний «[[суржик]]» (суміш) характеризують деякі південно-російські українські спільності, |
Цей мовний «[[суржик]]» (суміш) характеризують деякі південно-російські українські спільності, зокрема вимова притаманного українській фрикативного ''[г]'' на місці російського ''[ґ]'', голосних о, е, й (рос. ы) з спорадичним аканням, вимова e/'e/є з етимологічного <SMALL>ѣ</SMALL>, стверділі р та губні у кінці слів, йотована вимова груп типу вя, бя, пя, тверді ч, шч, українська міжслівна фонетика, український наголос, керування дієслів та прийменників (по домах), як і побутові лексичні українізми та нерозрізнювання предикативних від атрибутивних форм прикметника. |
||
Питання україно-російського міського «суржика» розглядають окремі статті В. Ларіна (Харків), К. Німчинова (Донбас), В. Шадури (Дніпропетровщина). У красному письменстві для характеристики персонажів царського підстаршинського середовища його використовував [[Винниченко Володимир Кирилович|Володимир Винниченко]], для міщанського — [[Михайло Старицький]], для радянського міліційного — [[Корнійчук Олександр Євдокимович|Олександр Корнійчук]], а для люмпен-пролетаріату — [[Володимир Винниченко]], [[Архип Тесленко]], [[Іван Микитенко]], [[Леонід Первомайський]], [[Гордій Брасюк]]. |
Питання україно-російського міського «суржика» розглядають окремі статті В. Ларіна (Харків), К. Німчинова (Донбас), В. Шадури (Дніпропетровщина). У красному письменстві для характеристики персонажів царського підстаршинського середовища його використовував [[Винниченко Володимир Кирилович|Володимир Винниченко]], для міщанського — [[Старицький Михайло Петрович|Михайло Старицький]], для радянського міліційного — [[Корнійчук Олександр Євдокимович|Олександр Корнійчук]], а для люмпен-пролетаріату — [[Винниченко Володимир Кирилович|Володимир Винниченко]], [[Тесленко Архип Юхимович|Архип Тесленко]], [[Микитенко Іван Кіндратович|Іван Микитенко]], [[Первомайський Леонід Соломонович|Леонід Первомайський]], [[Брасюк Гордій Іванович|Гордій Брасюк]]. |
||
[[Файл:PEREPUS_1897.jpg|thumb|Поширення української, російської та інших мов на теперішній території України згідно з переписами 1897—1910 років.|left]] |
[[Файл:PEREPUS_1897.jpg|thumb|Поширення української, російської та інших мов на теперішній території України згідно з переписами 1897—1910 років.|left]] |
||
Український провінційний варіант російської літературної мови вживався раніше серед поміщицтва і провінційної інтелігенції, пізніше також серед партійних урядовців і технічної інтелігенції у висліді русифікаційного тиску й мовної політики, спрямованої на бодай російсько-український білінґвізм тих мовців, які не можуть чи не хочуть відразу перейти на російську мову. Тій меті служила відповідна популяційна політика (з відправленням українців на сезонну чи на постійну працю поза УРСР і надсиланням в Україну росіян та чужинців, що змушені користуватися російською мовою) і така ж мовна політика (в структуру української літературної мови впроваджуються лише елементи, тотожні з російськими, [[лінгвоцид|поборюються відмінності]]; потурання російсько-українському суржикові міських низів і робітництва). |
Український провінційний варіант російської літературної мови вживався раніше серед поміщицтва і провінційної інтелігенції, пізніше також серед партійних урядовців і технічної інтелігенції у висліді русифікаційного тиску й мовної політики, спрямованої на бодай російсько-український білінґвізм тих мовців, які не можуть чи не хочуть відразу перейти на російську мову. Тій меті служила відповідна популяційна політика (з відправленням українців на сезонну чи на постійну працю поза УРСР і надсиланням в Україну росіян та чужинців, що змушені користуватися російською мовою) і така ж мовна політика (в структуру української літературної мови впроваджуються лише елементи, тотожні з російськими, [[лінгвоцид|поборюються відмінності]]; потурання російсько-українському суржикові міських низів і робітництва). |
||
Законами з 1869 і 1886 російського уряду (аж до революції) виплачував грошову надбавку всім урядовцям немісцевого походження на Правобережжі для його зросійщення (офіційно ніби для його відпольщення), чим стягнув туди чимало росіян; таку саму політику тут вела й Російська православна церква. Український провінційний варіант літературної російської мови проявляється головним чином у вимові як і в різній насиченості (залежно від російськомовної культури мовця) окремими рисами міського україно-російського суржика (див. [[Росіянізм]]и). В Галичині й на Буковині (у [[19 століття|19 ст.]], зокрема після 1866 аж по 1920-ті pp.) та Закарпатті (тут аж по 1945), поширювалася через пресу й видання москвофільського табору, переважно серед частини духовенства та рідше і світської інтелігенції, окрема форма літературно-мовного «язичія»: архаїзована суміш українських і російського церковно- |
Законами з 1869 і 1886 рр. російського уряду (аж до революції) виплачував грошову надбавку всім урядовцям немісцевого походження на Правобережжі для його зросійщення (офіційно ніби для його відпольщення), чим стягнув туди чимало росіян; таку саму політику тут вела й Російська православна церква. Український провінційний варіант літературної російської мови проявляється головним чином у вимові як і в різній насиченості (залежно від російськомовної культури мовця) окремими рисами міського україно-російського суржика (див. [[Росіянізм]]и). В Галичині й на Буковині (у [[19 століття|19 ст.]], зокрема після 1866 р. аж по 1920-ті pp.) та Закарпатті (тут аж по 1945 р.), поширювалася через пресу й видання москвофільського табору, переважно серед частини духовенства та рідше і світської інтелігенції, окрема форма літературно-мовного «язичія»: архаїзована суміш українських і російського церковно-слов’янізмів з українською вимовою та обов’язковим етимологічним правописом. |
||
== Російська мова в сучасній Україні == |
== Російська мова в сучасній Україні == |
||
=== Суспільство === |
=== Суспільство === |
||
[[Файл:Discrimination of Ukrainian language.jpg|міні|280пкс|Карикатура на становище [[Російська мова|російської]] й [[Українська мова|української]] мов в [[Україна|Україні]].]] |
[[Файл:Discrimination of Ukrainian language.jpg|міні|280пкс|[[Карикатура]] на становище [[Російська мова|російської]] й [[Українська мова|української]] мов в [[Україна|Україні]].]] |
||
[[Файл:Meeting in Kharkov.jpg|thumb|right|250px|Члени русофільської організації висловлюють свою підтримку рішенню Харківської міської ради зробити російську офіційною мовою на місцевому рівні.]] |
[[Файл:Meeting in Kharkov.jpg|thumb|right|250px|Члени русофільської організації висловлюють свою підтримку рішенню Харківської міської ради зробити російську офіційною мовою на місцевому рівні.]] |
||
[[Файл:IspeakRussian.jpg|thumb|right|270px|Російськомовні активісти збирають підписи на підтримку введення російської мови як регіональної в Одесі. 2007 р.]] |
[[Файл:IspeakRussian.jpg|thumb|right|270px|Російськомовні активісти збирають підписи на підтримку введення російської мови як регіональної в Одесі. 2007 р.]] |
||
[[Файл:Russianlang2001ua.PNG|thumb|right|270px|Російська, як рідна мова населення, за переписом 2001 р.]] |
[[Файл:Russianlang2001ua.PNG|thumb|right|270px|Російська, як рідна мова населення, за переписом 2001 р.]] |
||
[[Файл:RussianLang-1926-UkrSSR.PNG|thumb|right|270px|Російська, як рідна мова населення, за переписом 1926 р.]] |
[[Файл:RussianLang-1926-UkrSSR.PNG|thumb|right|270px|Російська, як рідна мова населення, за переписом 1926 р.]] |
||
[[Файл:Вдома російською опитування IRI 2019.png|thumb|right|270px|Відсоток людей, які вказали що розмовляють вдома російською мовою за даними опитування соціологічної служби «Рейтинг» 6 вересня — 10 жовтня 2019 в обласних центрах. <small>Для неокупованих частин Донецької та Луганської області опитування проводилося в Маріуполі та |
[[Файл:Вдома російською опитування IRI 2019.png|thumb|right|270px|Відсоток людей, які вказали що розмовляють вдома російською мовою за даними опитування соціологічної служби «Рейтинг» 6 вересня — 10 жовтня 2019 р. в обласних центрах. <small>Для неокупованих частин Донецької та Луганської області опитування проводилося в [[Маріуполь|Маріуполі]] та [[Сєвєродонецьк|Сєвєродонецьку]]. Відсоток включає також й осіб, які розмовляють обома мовами.</small><ref>{{Cite book |
||
|url=http://ratinggroup.ua/files/ratinggroup/reg_files/fifth_municipal_survey_september_2019_ua_final_12-5-2019.pdf |
|||
|title=П’яте всеукраїнське муніципальне |
|||
опитування |
|||
|last=International Republican Institute |
|||
|year=6 вересня – 10 жовтня 2019 р. |
|||
|language=українською |
|||
}}</ref>]] |
|||
Згідно з дослідженнями [[Файненшл таймс|Financial Times]] за квітень 2017-го, російська мова протягом 20 років постійно втрачає популярність серед жителів України. Російськомовна кількість українських громадян 1994 року становила 33,9 %, а 2016-го — 24,4 %. Схожа ситуація в Казахстані (зменшення з 33,7 % до 20,7 %) і Грузії (зменшення з 6,4 % до 1,1 %). Натомість, в Білорусі ситуація інша — з майже 50 % 1994 року кількість носіїв російської виросла 2016-го до 71 %.<ref>{{Cite news|url=https://hromadske.ua/posts/rosiiska-mova-vtrachaie-pozytsii-u-postradianskykh-derzhavakh-financial-times|title=Російська мова втрачає позиції у пострадянських державах — Financial Times|accessdate=2017-04-16}}</ref> |
Згідно з дослідженнями [[Файненшл таймс|Financial Times]] за квітень 2017-го, російська мова протягом 20 років постійно втрачає популярність серед жителів України. Російськомовна кількість українських громадян 1994 року становила 33,9 %, а 2016-го — 24,4 %. Схожа ситуація в Казахстані (зменшення з 33,7 % до 20,7 %) і Грузії (зменшення з 6,4 % до 1,1 %). Натомість, в Білорусі ситуація інша — з майже 50 % 1994 року кількість носіїв російської виросла 2016-го до 71 %.<ref>{{Cite news|url=https://hromadske.ua/posts/rosiiska-mova-vtrachaie-pozytsii-u-postradianskykh-derzhavakh-financial-times|title=Російська мова втрачає позиції у пострадянських державах — Financial Times|accessdate=2017-04-16}}</ref> |
||
За даними |
За даними [[Перепис населення України (2001)|Всеукраїнського перепису населення 2001 року]], в Україні проживало близько 8 млн [[росіяни|росіян]], 17,3 % від загального складу населення країни. Відсоткове відношення одномовних росіян, які користуються тільки російською мовою становить від 80 до 85 %<ref>{{Cite web |url=http://www.ukrcensus.gov.ua/results/general/nationality/ |title=Про кількість та склад населення України за підсумками Всеукраїнського перепису населення 2001 року |accessdate=13 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20071124125111/http://www.ukrcensus.gov.ua/results/general/nationality/ |archivedate=24 листопад 2007 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.ukrcensus.gov.ua/results/general/language/ |title=Про кількість та склад населення України за підсумками Всеукраїнського перепису населення 2001 року |accessdate=13 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20101130221837/http://www.ukrcensus.gov.ua/results/general/language/ |archivedate=30 листопад 2010 |deadurl=yes }}</ref><ref>[http://www.obozrevatel.com/news/2007/3/23/162212.htm Мовний баланс: сухі факти проти крикливих політиканів.]</ref>. |
||
Згідно з офіційними даними цього перепису,<ref>[http://2001.ukrcensus.gov.ua/rus/ Всеукраїнський перепис населення 2001]</ref> російську мову назвали рідною 14.273.000 [[громадянство України|громадян України]], або 29,6 % населення країни. З них етнічні [[росіяни]] становлять 56 %, тоді як решта — представники інших національностей: |
Згідно з офіційними даними цього перепису,<ref>[http://2001.ukrcensus.gov.ua/rus/ Всеукраїнський перепис населення 2001]</ref> російську мову назвали рідною 14.273.000 [[громадянство України|громадян України]], або 29,6 % населення країни. З них етнічні [[росіяни]] становлять 56 %, тоді як решта — представники інших національностей: |
||
Рядок 76: | Рядок 83: | ||
{| class="wikitable" |
{| class="wikitable" |
||
|- |
|- |
||
! !! 1926 р !! 1959 р !! 1970 р |
! !! 1926 р. !! 1959 р. !! 1970 р. |
||
|- |
|- |
||
| Українці || 4,5 % || 6,5 % || 8,5 % |
| Українці || 4,5 % || 6,5 % || 8,5 % |
||
Рядок 122: | Рядок 129: | ||
|} |
|} |
||
Росіяни України користуються всіма правами громадян і мають всі засоби для розвитку російської культури і мови. Так в Україні існують 14 державних російських [[театр]]ів, є російські дитячі садки, школи. У відсотковому відношенні кількість російських шкіл в Україні перевищує відсоток громадян російської національності. Таке становище російської мови в Україні значно відрізняється від стану української мови в [[Росія|Росії]], де приблизно на 4 мільйони громадян Росії української національності немає жодної україномовної школи, театру, вищого навчального закладу.<ref>{{Cite web |url=http://www.kngu.org/KongrUkr/Communit/ObzhRuss.htm |title=Конгрес національних громад України |accessdate=13 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070519054819/http://www.kngu.org/KongrUkr/Communit/ObzhRuss.htm |archivedate=19 травень 2007 |deadurl=yes }}</ref><ref> |
Росіяни України користуються всіма правами громадян і мають всі засоби для розвитку російської культури і мови. Так, в Україні існують 14 державних російських [[театр]]ів, є російські дитячі садки, школи. У відсотковому відношенні кількість російських шкіл в Україні перевищує відсоток громадян російської національності. Таке становище російської мови в Україні значно відрізняється від стану української мови в [[Росія|Росії]], де приблизно на 4 мільйони громадян Росії української національності немає жодної україномовної школи, театру, вищого навчального закладу.<ref>{{Cite web |url=http://www.kngu.org/KongrUkr/Communit/ObzhRuss.htm |title=Конгрес національних громад України |accessdate=13 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070519054819/http://www.kngu.org/KongrUkr/Communit/ObzhRuss.htm |archivedate=19 травень 2007 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web|title=Проект „Молодіжні новини”, Випуск-№9, 2 квітня 2003 року (укр.)|url=http://kobza.com.ua/content/view/2292/87/|website=kobza.com.ua|accessdate=2021-02-19}}</ref> |
||
Гіпотеза, щодо некомфортного проживання російськомовних в Україні теж неодноразово досліджувалась: так, за даними опитувань в м. [[Київ|Києві]] за мовною ознакою дискримінацію зазнали тільки 11,9 % опитаних носіїв російської мови, в той час як носії української мови в Києві зазнали значно більший рівень дискримінації на мовному ґрунті — 54,8 % опитаних.<ref>[http://exlibris.org.ua/swirz/r02.html |
Гіпотеза, щодо некомфортного проживання російськомовних в Україні теж неодноразово досліджувалась: так, за даними опитувань в м. [[Київ|Києві]] за мовною ознакою дискримінацію зазнали тільки 11,9 % опитаних носіїв російської мови, в той час як носії української мови в Києві зазнали значно більший рівень дискримінації на мовному ґрунті — 54,8 % опитаних.<ref>{{Cite web|title=Костянтин Свіржецький. Мови в Україні... - [2] Захистимо російську мову!|url=http://exlibris.org.ua/swirz/r02.html|website=exlibris.org.ua|accessdate=2021-02-19}}</ref> |
||
=== Книговидання === |
=== Книговидання === |
||
За даними Книжкової палати, станом на 15 червня 2009 українською мовою в країні було видано 6 457 книжок накладом 11 170 тисяч примірників, а російською — 2 460 книжок накладом 8 341 тисячі примірників. |
За даними Книжкової палати, станом на 15 червня 2009 р. українською мовою в країні було видано 6 457 книжок накладом 11 170 тисяч примірників, а російською — 2 460 книжок накладом 8 341 тисячі примірників. |
||
=== ЗМІ === |
=== ЗМІ === |
||
За даними Міністерства юстиції, на серпень 2009 в Україні зареєстровано 25 933 україномовних, 3 659 російськомовних та 17 690 україно-російськомовних газет та журналів. У передплатному каталозі «Роспечати» за 2008 рік пропонуються до передплати 125 українських газет та журналів (переважно наукові часописи). Реєстр російської преси становить 150 сторінок у каталозі видань зарубіжних країн у другому півріччі 2009 року. |
За даними Міністерства юстиції, на серпень 2009 р. в Україні зареєстровано 25 933 україномовних, 3 659 російськомовних та 17 690 україно-російськомовних газет та журналів. У передплатному каталозі «Роспечати» за 2008 рік пропонуються до передплати 125 українських газет та журналів (переважно наукові часописи). Реєстр російської преси становить 150 сторінок у каталозі видань зарубіжних країн у другому півріччі 2009 року. |
||
=== Освіта === |
=== Освіта === |
||
Згідно з опитуванням, у 1998 році 47,2 % опитаних вважали, що російська мова повинна викладатися в тому ж обсязі, що й українська; 28,1 % — в меншому, ніж українська, але більшому, ніж інші іноземні; 16,8 %, «в основному зосереджені в [[Західна Україна|Західній Україні]], вважали, що російська повинна викладатися не в більшому обсязі, ніж інші іноземні мови»<ref name="Белецкий">{{Cite web |url=http://www.analitik.org.ua/publications/joint/3dd2502a/3dd25952/ |title=М. Белецкий, А. Толпыго «Национально-культурные и идеологические ориентации населения Украины» {{ref-ru}} |accessdate=6 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20080531231753/http://www.analitik.org.ua/publications/joint/3dd2502a/3dd25952/ |archivedate=31 травень 2008 |deadurl=yes }}</ref> |
Згідно з опитуванням, у 1998 році 47,2 % опитаних вважали, що російська мова повинна викладатися в тому ж обсязі, що й українська; 28,1 % — в меншому, ніж українська, але більшому, ніж інші іноземні; 16,8 %, «в основному зосереджені в [[Західна Україна|Західній Україні]], вважали, що російська повинна викладатися не в більшому обсязі, ніж інші іноземні мови».<ref name="Белецкий">{{Cite web |url=http://www.analitik.org.ua/publications/joint/3dd2502a/3dd25952/ |title=М. Белецкий, А. Толпыго «Национально-культурные и идеологические ориентации населения Украины» {{ref-ru}} |accessdate=6 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20080531231753/http://www.analitik.org.ua/publications/joint/3dd2502a/3dd25952/ |archivedate=31 травень 2008 |deadurl=yes }}</ref><br/> |
||
За даними Міністерства освіти і науки, в Україні простежується тенденція до зменшення кількості навчальних закладів із російською мовою навчання. Цьому сприяють незалежність України, утвердження державного статусу української мови, а також самосвідомість українців. |
За даними Міністерства освіти і науки, в Україні простежується тенденція до зменшення кількості навчальних закладів із російською мовою навчання. Цьому сприяють незалежність України, утвердження державного статусу української мови, а також самосвідомість українців. |
||
У 2008/2009 навчальному році в Україні функціонувало 20 |
У 2008/2009 навчальному році в Україні функціонувало 20 045 загальноосвітніх навчальних закладів, у яких навчалося 4 438 383 учні. Зокрема |
||
* 1 199 загальноосвітніх навчальних закладів — із навчанням російською мовою: в них здобувають освіту 403 719 учнів, та |
* 1 199 загальноосвітніх навчальних закладів — із навчанням російською мовою: в них здобувають освіту 403 719 учнів, та |
||
* 1 628 шкіл — із навчанням українською і російською мовами (російською мовою навчаються 368 594 учні). |
* 1 628 шкіл — із навчанням українською і російською мовами (російською мовою навчаються 368 594 учні). |
||
У 2015/2016 навчальному році в Україні було 614 шкіл з навчанням російською мовою. в Україні російську мову вивчають як навчальну дисципліну 960 |
У 2015/2016 навчальному році в Україні було 614 шкіл з навчанням російською мовою. в Україні російську мову вивчають як навчальну дисципліну 960 425 учнів, і факультативно або в гуртках — 81 994 учнів. Для порівняння, в 2014/2015 функціонувала 621 школа з навчанням російською мовою, як предмет російську вивчали 1 023 797 школярів, факультативно або в гуртках — 111 506 осіб.<ref>{{Cite web|url=https://dostup.pravda.com.ua/news/publications/v-ukraini-ie-614-rosiiskykh-shkil-a-rosiisku-movu-vyvchaie-maizhe-milion-uchniv|title=в Україні російську мову вивчають як навчальну дисципліну 960 425 учнів, і факультативно або в гуртках – 81 994 учнів.|last=|first=|date=|website=|publisher=|language=укр.|accessdate=25.04.2017}}</ref> |
||
Працюють також школи з навчанням трьома мовами (українською, російською та кримсько-татарською; українською, російською та румунською; українською, російською та болгарською; українською, російською та молдовською). |
Працюють також школи з навчанням трьома мовами (українською, російською та кримсько-татарською; українською, російською та румунською; українською, російською та болгарською; українською, російською та молдовською). |
||
Загалом, у загальноосвітніх навчальних закладах України російською мовою навчаються 779 |
Загалом, у загальноосвітніх навчальних закладах України російською мовою навчаються 779 423 учні. Крім того, російську мову як предмет вивчають 1 292 518 учнів, а як факультатив або в гуртках — 165 544 учні. |
||
Так, кількість російських шкіл в Україні становить 5,9 % від загальної їхньої кількості (для порівняння, у 1991/1992 році їх було 3 364, що становило 15,9 % від загальної кількості). |
|||
В Україні функціонує 919 державних професійно-технічних закладів. У 35 закладах викладання всіх предметів проводиться російською мовою. Кількість учнів, які навчаються російською мовою, становить 51,4 тисячі осіб, або 12,5 % від загальної кількості учнів. Усі предмети викладаються російською мовою в Автономній Республіці Крим — у 29 професійно-технічних навчальних закладах, а в Севастополі — у 6 таких закладах. Частково російською мовою викладаються предмети в деяких закладах Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Одеської, Харківської областей. |
В Україні функціонує 919 державних професійно-технічних закладів. У 35 закладах викладання всіх предметів проводиться російською мовою. Кількість учнів, які навчаються російською мовою, становить 51,4 тисячі осіб, або 12,5 % від загальної кількості учнів. Усі предмети викладаються російською мовою в Автономній Республіці Крим — у 29 професійно-технічних навчальних закладах, а в Севастополі — у 6 таких закладах. Частково російською мовою викладаються предмети в деяких закладах Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Одеської, Харківської областей. |
||
Вищі навчальні заклади, які пропонують здобуття освіти російською мовою, розміщуються в основному в Луганську, Донецьку, Харкові, Дніпропетровську, Одесі та в Автономній Республіці Крим. У 2008/2009 році кількість студентів закладів першого-другого рівнів акредитації, які навчаються російською мовою, становила 45 |
Вищі навчальні заклади, які пропонують здобуття освіти російською мовою, розміщуються в основному в Луганську, Донецьку, Харкові, Дніпропетровську, Одесі та в Автономній Республіці Крим. У 2008/2009 році кількість студентів закладів першого-другого рівнів акредитації, які навчаються російською мовою, становила 45 907 (для порівняння: у 1999/2000 році їх було 123 560), а кількість студентів закладів третього-четвертого рівнів акредитації, які навчаються російською мовою, становила 280 767 (для порівняння, у 1999/2000 році їх було 395 605). Тобто в нинішньому навчальному році російською мовою навчалося 326 674 студенти. Один із варіантів їхнього працевлаштування — педагогіка. Готують педагогів для шкіл із російською мовою викладання зараз 12 вищих навчальних закладів першого-другого рівнів акредитації та 34 вищих навчальних заклади третього-четвертого рівнів акредитації.<ref>{{Cite web |url=http://www.dt.ua/3000/3050/66878/ |title=Дзеркало тижня № 30 (758) 15 — 21 серпня 2009. Українська діаспора: менталітет «в екзилі»? Автор: Ірина Кириченко |accessdate=5 вересень 2009 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090827005102/http://www.dt.ua/3000/3050/66878/ |archivedate=27 серпень 2009 |deadurl=yes }}</ref> |
||
Зважаючи на широке використання російської мови в Україні, багато студентів з різних країн вивчають тут російську. |
Зважаючи на широке використання російської мови в Україні, багато студентів з різних країн вивчають тут російську. |
||
=== Територіальна диференціація === |
=== Територіальна диференціація === |
||
[[Файл:Ukraine_census_2001_Ukrainian.svg|міні|250пкс|Українська мова як рідна в Україні по областях за переписом 2001.]] |
[[Файл:Ukraine_census_2001_Ukrainian.svg|міні|250пкс|Українська мова як рідна в Україні по областях за переписом 2001 р.]] |
||
[[Файл:Ukraine census 2001 Russian.svg|міні|250пкс|Російська мова як рідна в Україні по областях за переписом 2001.]] |
[[Файл:Ukraine census 2001 Russian.svg|міні|250пкс|Російська мова як рідна в Україні по областях за переписом 2001 р.]] |
||
Згідно з даними [[Київський міжнародний інститут соціології|Київського міжнародного інституту соціології]], (2004) використовують для спілкування переважно російську мову абсолютна більшість населення південних і східних регіонів<ref name="portret">{{Cite web |url=http://www.analitik.org.ua/researches/archives/3dee44d0/41ecef0cad01e/ |title=Портрет электоратов Ющенко и Януковича |accessdate=14 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150403101945/http://www.analitik.org.ua/researches/archives/3dee44d0/41ecef0cad01e/ |archivedate=3 квітень 2015 |deadurl=yes }}</ref>: |
Згідно з даними [[Київський міжнародний інститут соціології|Київського міжнародного інституту соціології]], (2004 р.) використовують для спілкування переважно російську мову абсолютна більшість населення південних і східних регіонів<ref name="portret">{{Cite web |url=http://www.analitik.org.ua/researches/archives/3dee44d0/41ecef0cad01e/ |title=Портрет электоратов Ющенко и Януковича |accessdate=14 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150403101945/http://www.analitik.org.ua/researches/archives/3dee44d0/41ecef0cad01e/ |archivedate=3 квітень 2015 |deadurl=yes }}</ref>: |
||
* [[Автономна Республіка Крим|Крим]] — 97 % всього населення |
* [[Автономна Республіка Крим|Крим]] — 97 % всього населення |
||
* [[Дніпропетровська область]] — 72 % |
* [[Дніпропетровська область]] — 72 % |
||
Рядок 175: | Рядок 182: | ||
Переважна більшість (84,0 %) висловилися за підвищення статусу російської мови (тобто за регіональний або державний статус), в тому числі близько половини (48,6 %) — за статус другої державної або офіційної у всій Україні. <br/> |
Переважна більшість (84,0 %) висловилися за підвищення статусу російської мови (тобто за регіональний або державний статус), в тому числі близько половини (48,6 %) — за статус другої державної або офіційної у всій Україні. <br/> |
||
Що стосується прихильників зниження статусу російської мови, то більш ніж половина респондентів, що виступають за усунення російської мови з офіційного спілкування, живе в одному субрегіоні: [[Галичина|Галичині]]. Відповідно в ній частка противників російської мови становить 51 %, тоді як в наступній за нею [[Волинь|Волині]] їх |
Що стосується прихильників зниження статусу російської мови, то більш ніж половина респондентів, що виступають за усунення російської мови з офіційного спілкування, живе в одному субрегіоні: [[Галичина|Галичині]]. Відповідно в ній частка противників російської мови становить 51 %, тоді як в наступній за нею [[Волинь|Волині]] їх утричі менше — 17 %.<ref name="Bel_3" /> |
||
{| class="wikitable" align="center" |
{| class="wikitable" align="center" |
||
|+ |
|+ |
||
Рядок 199: | Рядок 206: | ||
|----- |
|----- |
||
|+ |
|+ |
||
'''Бажана державна політика стосовно російської мови залежно від регіону (на 1998)''' |
'''Бажана державна політика стосовно російської мови залежно від регіону (станом на 1998 р.)''' |
||
|} |
|} |
||
Рядок 210: | Рядок 217: | ||
=== Політичний вплив === |
=== Політичний вплив === |
||
[[Файл:Wahlkreise ukraine 2006 eng.png|thumb|right|250px|Результати парламентських виборів 2006]] |
[[Файл:Wahlkreise ukraine 2006 eng.png|thumb|right|250px|Результати парламентських виборів 2006 р.]] |
||
[[Файл:RussianUseRu.PNG|thumb|right|250px|Поширеність російської мови за регіоном України (2003)]] |
[[Файл:RussianUseRu.PNG|thumb|right|250px|Поширеність російської мови за регіоном України (2003 р.)]] |
||
Результати парламентських виборів показують високий |
Результати парламентських виборів показують високий зв’язок електоральних переваг з мовою, яка домінує в тому або іншому регіоні<ref name="portret"></ref> за винятком Києва. |
||
Ту ж залежність показують і президентські вибори. Наприклад, [[Янукович Віктор Федорович|Віктор Янукович]] у третьому турі отримав більше половини голосів в саме тих областях України, де розповсюджена російська мова<ref name="portret"></ref>: Донецька (93 %), Луганська (92 %), Дніпропетровська (63 %), Харківська (68 %), АР Крим (81 %), Одеська (68 %), Запорізька (70 %), Миколаївська (70 %), Херсонська (52 %). Всього в цих областях він отримав 81 % всіх своїх голосів.<ref name="Kiev">Виняток із цієї залежності представляє місто Київ: попри домінування російської мови, більшість виборців тут голосувало за Віктора Ющенка</ref> |
Ту ж залежність показують і президентські вибори. Наприклад, [[Янукович Віктор Федорович|Віктор Янукович]] у третьому турі отримав більше половини голосів в саме тих областях України, де розповсюджена російська мова<ref name="portret"></ref>: Донецька (93 %), Луганська (92 %), Дніпропетровська (63 %), Харківська (68 %), АР Крим (81 %), Одеська (68 %), Запорізька (70 %), Миколаївська (70 %), Херсонська (52 %). Всього в цих областях він отримав 81 % всіх своїх голосів.<ref name="Kiev">Виняток із цієї залежності представляє місто Київ: попри домінування російської мови, більшість виборців тут голосувало за Віктора Ющенка</ref> |
||
Рядок 221: | Рядок 228: | ||
<small> |
<small> |
||
Дослідники розглянули шість лінгво-етнічних груп серед населення України: україномовні українці (виборці, які вважають себе етнічними українцями і найчастіше спілкуються українською), російськомовні українці (вважають себе етнічними українцями, але частіше спілкуються російською), двомовні українці (ідентифікують себе як українці, однаково часто використовують обидві мови), україномовні росіяни (ідентифікують себе як росіяни, але частіше говорять українською), російськомовні росіяни (вважають себе росіянами, частіше використовують російську мову), двомовні росіяни (вважають себе росіянами, однаково часто використовують обидві мови). Для аналізу були використані дані соціологічного дослідження перед третім туром виборів Президента 2005, проведене [[Київський міжнародний інститут соціології|Київським міжнародним інститутом соціології]] (2000 респондентів). |
Дослідники розглянули шість лінгво-етнічних груп серед населення України: україномовні українці (виборці, які вважають себе етнічними українцями і найчастіше спілкуються українською), російськомовні українці (вважають себе етнічними українцями, але частіше спілкуються російською), двомовні українці (ідентифікують себе як українці, однаково часто використовують обидві мови), україномовні росіяни (ідентифікують себе як росіяни, але частіше говорять українською), російськомовні росіяни (вважають себе росіянами, частіше використовують російську мову), двомовні росіяни (вважають себе росіянами, однаково часто використовують обидві мови). Для аналізу були використані дані соціологічного дослідження перед третім туром виборів Президента 2005 р., проведене [[Київський міжнародний інститут соціології|Київським міжнародним інститутом соціології]] (2000 респондентів). |
||
</small> |
</small> |
||
Згідно з дослідженням, лінгво-етнічна самоідентифікація виборців є важливим політичним фактором в Україні (Таблиця). |
Згідно з дослідженням, лінгво-етнічна самоідентифікація виборців є важливим політичним фактором в Україні (Таблиця). |
||
'''[[Вибори Президента України 2004|Президентські вибори 2004]]: як голосували лінгво-етнічні групи''' |
'''[[Вибори Президента України 2004|Президентські вибори 2004 р.]]: як голосували лінгво-етнічні групи''' |
||
{| class="wikitable" align="center" |
{| class="wikitable" align="center" |
||
|+ |
|+ |
||
Рядок 269: | Рядок 276: | ||
Низка проросійських політичних партій і рухів в Україні спекулюють на важливості вирішення питаннями російської мови, дестабілізуючи український політикум і українське суспільство<ref>[http://www.niss.gov.ua/Strateg_pr/1/1-6.pdf Музичко О. Є. Проросійські суспільно-політичні організації на півдні України як фактор дестабілізації ситуації в регіон: сучасний стан проблеми та шляхи їх вирішення. // ''Стратегічні пріоритети'', № 1, 2006 °C. 42—47.]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }},<br/> [http://www.razumkov.org.ua/article.php?news_id=346 Національне питання як політичний інструмент: деякі приклади з українського життя. // Центр Разумкова. 24 квітня 2004 року]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. |
Низка проросійських політичних партій і рухів в Україні спекулюють на важливості вирішення питаннями російської мови, дестабілізуючи український політикум і українське суспільство<ref>[http://www.niss.gov.ua/Strateg_pr/1/1-6.pdf Музичко О. Є. Проросійські суспільно-політичні організації на півдні України як фактор дестабілізації ситуації в регіон: сучасний стан проблеми та шляхи їх вирішення. // ''Стратегічні пріоритети'', № 1, 2006 °C. 42—47.]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }},<br/> [http://www.razumkov.org.ua/article.php?news_id=346 Національне питання як політичний інструмент: деякі приклади з українського життя. // Центр Разумкова. 24 квітня 2004 року]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref>. |
||
Так на національному рівні питання мови посідають одне з останніх місць в переліку актуальних тем для громадян. За опитуваннями 2007 р. російська мова в переліку актуальних тем посідає 26 місце з 30. Однак у деяких регіонах, пріоритетність питання російської мови трохи вища: так, у південно-східних регіонах воно посідає від 18 до 22 місця у переліку актуальних. Тільки у Криму питання російської мови посідає 4 місце. |
Так на національному рівні питання мови посідають одне з останніх місць в переліку актуальних тем для громадян. За опитуваннями 2007 р. російська мова в переліку актуальних тем посідає 26 місце з 30. Однак у деяких регіонах, пріоритетність питання російської мови трохи вища: так, у південно-східних регіонах воно посідає від 18 до 22 місця у переліку актуальних. Тільки у Криму питання російської мови посідає 4 місце. Так питання статусу російської мови в цілому по країні набрало 8 %, головним чином завдяки Криму та Донбасу.<ref>{{Cite web |url=http://www.pravda.com.ua/news/2007/11/14/66859.htm |title=Місце зустрічі змінити не можна. Сіверодонецьк-2 |accessdate=16 вересень 2008 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20080307080244/http://www.pravda.com.ua/news/2007/11/14/66859.htm |archivedate=7 березень 2008 |deadurl=yes }}</ref> |
||
В той же час, електоральні переваги мають сильну [[кореляція|кореляцію]] з мовою виборців (див. також нижче): В. Янукович отримав підтримку переважної більшості ''російськомовних росіян'', тоді як В.Ющенко — ''україномовних українців''<ref name="portret"/>. |
В той же час, електоральні переваги мають сильну [[кореляція|кореляцію]] з мовою виборців (див. також нижче): В. Янукович отримав підтримку переважної більшості ''російськомовних росіян'', тоді як В.Ющенко — ''україномовних українців''<ref name="portret"/>. |
||
Рядок 284: | Рядок 291: | ||
Згідно з опитуванням 2004 р. Київським міжнародним інститутом соціології (КМІС), російську мову використовують вдома 43-46 % населення України. За даними опитування, проведеного компанією Research & Branding Group, 68 % громадян України вільно володіють російською мовою (українською — 57 %).<ref>http://ridna.ua/p/rosijska-mova-i-bez-statusu-derzhavnoji-dominuje-nad-ukrajinskoyu/</ref> |
Згідно з опитуванням 2004 р. Київським міжнародним інститутом соціології (КМІС), російську мову використовують вдома 43-46 % населення України. За даними опитування, проведеного компанією Research & Branding Group, 68 % громадян України вільно володіють російською мовою (українською — 57 %).<ref>http://ridna.ua/p/rosijska-mova-i-bez-statusu-derzhavnoji-dominuje-nad-ukrajinskoyu/</ref> |
||
Західноукраїнський політик, |
Західноукраїнський політик, львів’янин, народний депутат Тарас Стецьків заявив в серпні 2011 р., що якби російська мова отримала в Україні державний статус, країна розпалася би на дві частини<ref>http://most-dnepr.info/news/alt_history/42421.htm</ref> При цьому політолог Володимир Корнілов, навпаки вважає, що поки російська мова не отримає цей статус, країна буде «роздиратися на частини».<ref>http://censor.net.ua/news/194177/kornilov_poka_russkiyi_yazyk_ne_stanet_gosudarstvennym_ukraina_budet_razdiratsya_na_chasti</ref>. |
||
Згідно зі ст. 10, р. 1 Конституції України «державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України, сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України».<ref>{{Cite web |url=http://www.rada.gov.ua/konst/CONST1.HTM#r1 |title=Архівована копія |accessdate=16 червень 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090603175116/http://www.rada.gov.ua/konst/CONST1.HTM#r1 |archivedate=3 червень 2009 |deadurl=yes }}</ref> Згідно зі Всеукраїнським переписом населення 2001 р. українську мову вважають рідною 67,5 % населення України, російську — 29,6 %.<ref>http://2001.ukrcensus.gov.ua/results/general/language/</ref> При цьому українською мовою спілкуються приблизно 53 % громадян України, російською — 45 %,<ref>http://tsn.ua/ukrayina/opituvannya-bilshist-ukrayinciv-spilkuyutsya-vdoma-ukrayinskoyu-movoyu.html</ref> хоча існують й інші цифри.<ref>http://www.pravda.com.ua/news/2011/09/7/6567769/</ref><ref>{{Cite web |url=http://dif.org.ua/uploads/%D0%9C%D0%BE%D0%B2%D0%B0%282%29.doc |title=Архівована копія |accessdate=10 червень 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304213745/http://dif.org.ua/uploads/%D0%9C%D0%BE%D0%B2%D0%B0(2).doc |archivedate=4 березень 2016 |deadurl=yes }}</ref><ref>http://www.rb.com.ua/eng/politics/research/2009/4689.html{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref> Треба зазначити, що точніша інформація відсутня, оскільки в соцопитуваннях мова йде про чисту літературну українську/російську мови: не враховується «фактор суржику» (тобто людина розмовляє суржиком, але голосує за українську чи російську), часто виникає плутанина і з конкретикою терміну «[[рідна мова]]» (це [[етнічна мова]], що асоціюється з корінним [[етнос]]ом держави, мова, якою людина думає і найчастіше спілкується, або мова дитинства). |
Згідно зі ст. 10, р. 1 Конституції України «державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України, сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України».<ref>{{Cite web |url=http://www.rada.gov.ua/konst/CONST1.HTM#r1 |title=Архівована копія |accessdate=16 червень 2012 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090603175116/http://www.rada.gov.ua/konst/CONST1.HTM#r1 |archivedate=3 червень 2009 |deadurl=yes }}</ref> Згідно зі Всеукраїнським переписом населення 2001 р. українську мову вважають рідною 67,5 % населення України, російську — 29,6 %.<ref>http://2001.ukrcensus.gov.ua/results/general/language/</ref> При цьому українською мовою спілкуються приблизно 53 % громадян України, російською — 45 %,<ref>http://tsn.ua/ukrayina/opituvannya-bilshist-ukrayinciv-spilkuyutsya-vdoma-ukrayinskoyu-movoyu.html</ref> хоча існують й інші цифри.<ref>http://www.pravda.com.ua/news/2011/09/7/6567769/</ref><ref>{{Cite web |url=http://dif.org.ua/uploads/%D0%9C%D0%BE%D0%B2%D0%B0%282%29.doc |title=Архівована копія |accessdate=10 червень 2019 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20160304213745/http://dif.org.ua/uploads/%D0%9C%D0%BE%D0%B2%D0%B0(2).doc |archivedate=4 березень 2016 |deadurl=yes }}</ref><ref>http://www.rb.com.ua/eng/politics/research/2009/4689.html{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}</ref> Треба зазначити, що точніша інформація відсутня, оскільки в соцопитуваннях мова йде про чисту літературну українську/російську мови: не враховується «фактор суржику» (тобто людина розмовляє суржиком, але голосує за українську чи російську), часто виникає плутанина і з конкретикою терміну «[[рідна мова]]» (це [[етнічна мова]], що асоціюється з корінним [[етнос]]ом держави, мова, якою людина думає і найчастіше спілкується, або мова дитинства). |
||
Рядок 292: | Рядок 299: | ||
Попри особливий статус російської мови в Україні, вона турбує українців менше, ніж ціни й безробіття. Проблема насильницької українізації та витіснення російської мови непокоїть менше 5 % українців. Про це свідчать дані соціологічного опитування, проведеного GfK Ukraine в березні 2010 р. Гліб Вишлінський, заступник директора GfK Ukraine: «Результати опитування підтверджують, що політичні сили лише спекулюють на мовному та національному питаннях, тоді як справжні вимоги громадян до влади — приборкати зростання цін і забезпечити робочі місця».<ref>http://www.interfax.com.ua/rus/main/36245/</ref> |
Попри особливий статус російської мови в Україні, вона турбує українців менше, ніж ціни й безробіття. Проблема насильницької українізації та витіснення російської мови непокоїть менше 5 % українців. Про це свідчать дані соціологічного опитування, проведеного GfK Ukraine в березні 2010 р. Гліб Вишлінський, заступник директора GfK Ukraine: «Результати опитування підтверджують, що політичні сили лише спекулюють на мовному та національному питаннях, тоді як справжні вимоги громадян до влади — приборкати зростання цін і забезпечити робочі місця».<ref>http://www.interfax.com.ua/rus/main/36245/</ref> |
||
Також відзначається, що наприклад близько 70 % київських школярів розуміють російську але розмовляють тільки українською, ще 25 % |
Також відзначається, що наприклад близько 70 % київських школярів розуміють російську але розмовляють тільки українською, ще 25 % у змозі використовувати російську мову усно і тільки 8 % вільно володіють російською усно та письмово<ref>[http://www. bereginya.org/news/09.09.2009.html Проблема російської мови :: Міжнародная організація «Берегиня Світу»]</ref>. |
||
=== Російська мова в судах === |
=== Російська мова в судах === |
||
З 1 січня 2010 р. дозволяється проводити судовий розгляд російською мовою за взаємною згодою сторін. Громадянам, які не в змозі говорити українською або російською мовами дозволено користуватися рідною мовою або послугами перекладача. |
З 1 січня 2010 р. дозволяється проводити судовий розгляд російською мовою за взаємною згодою сторін. Громадянам, які не в змозі говорити українською або російською мовами дозволено користуватися рідною мовою або послугами перекладача.{{Джерело}} |
||
== Дослідники == |
== Дослідники == |
||
Проблеми україно-російських мовних взаємин досліджували [[Житецький Павло Гнатович|П. Житецький]], [[Курило Олена Борисівна|О. Курило]], [[Сулима Микола Федорович|М. Сулима]], [[Гладкий Микола Дмитрович|М. Гладкий]], [[Синявський Олекса Наумович|О. Синявський]], С. Смеречинський, Р. Смаль-Стоцький, В. Чапленко, [[Білодід Іван Костянтинович|І. Білодід]], Й. Багмут, [[Їжакевич Галина Прокопівна|Галина Їжакевич-Цілуйко]], Ф. Середа, Г. Гнатюк, Д. Мірошник, А. Шиловський, Б. Шарпило, Р. Болдирев, О. Сербенська, [[Масенко Лариса Терентіївна|Л. Масенко]], В. Столбунова, В. Ільєнко, М. Рогаль, Л. Коробчинська, [[Борис Антоненко-Давидович]], [[Шевельов Юрій|Юрій Шевельов]] |
Проблеми україно-російських мовних взаємин досліджували [[Житецький Павло Гнатович|П. Житецький]], [[Курило Олена Борисівна|О. Курило]], [[Сулима Микола Федорович|М. Сулима]], [[Гладкий Микола Дмитрович|М. Гладкий]], [[Синявський Олекса Наумович|О. Синявський]], С. Смеречинський, Р. Смаль-Стоцький, В. Чапленко, [[Білодід Іван Костянтинович|І. Білодід]], Й. Багмут, [[Їжакевич Галина Прокопівна|Галина Їжакевич-Цілуйко]], Ф. Середа, Г. Гнатюк, Д. Мірошник, А. Шиловський, Б. Шарпило, Р. Болдирев, О. Сербенська, [[Масенко Лариса Терентіївна|Л. Масенко]], В. Столбунова, В. Ільєнко, М. Рогаль, Л. Коробчинська, [[Антоненко-Давидович Борис Дмитрович|Борис Антоненко-Давидович]], [[Шевельов Юрій Володимирович|Юрій Шевельов]] т. ін. |
||
== Див. також == |
== Див. також == |
||
Рядок 317: | Рядок 324: | ||
* Смаль-Стоцький Р. Українськ. мова в Соз. Україні. В. 1936; друге вид. Нью-Йорк — Торонто — Сідней — Париж 1969; |
* Смаль-Стоцький Р. Українськ. мова в Соз. Україні. В. 1936; друге вид. Нью-Йорк — Торонто — Сідней — Париж 1969; |
||
* Tichyý F. Vývojsoučasného spisovného jazyka na Podkarpatské Rusi. Прага 1938; |
* Tichyý F. Vývojsoučasného spisovného jazyka na Podkarpatské Rusi. Прага 1938; |
||
* [[Їжакевич Галина Прокопівна|Їжакевич ( — Цілуйко) Г.]] Питання російсько-українських мовних |
* [[Їжакевич Галина Прокопівна|Їжакевич ( — Цілуйко) Г.]] Питання російсько-українських мовних зв’язків. К. 1954; |
||
* Гнатюк Г. Російсько-українськ. літ.-мовні |
* Гнатюк Г. Російсько-українськ. літ.-мовні зв’язки в другій пол. XVIII–першій чверті XIX ст. К. 1957; |
||
* ''Мирошник Д.'' Н. В. Гоголь. Его роль в укреплении русско-украинских языковых связей. X. 1959; |
* ''Мирошник Д.'' Н. В. Гоголь. Его роль в укреплении русско-украинских языковых связей. X. 1959; |
||
* Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1918 по 1960 гг., 1–2 М. 1963; |
* Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1918 по 1960 гг., 1–2 М. 1963; |
||
* Королевич Н., Сарана Ф. Слов. філологія в Україні (1958–62), бібліографія. К. 1963; |
* Королевич Н., Сарана Ф. Слов. філологія в Україні (1958–62), бібліографія. К. 1963; |
||
* Питання стилістики української мови в її |
* Питання стилістики української мови в її взаємозв’язку з ін. слов. мовами. Тези доповідей міжвузівської наук. конференції. [[Чернівці]] 1963; |
||
* Республіканська наукова конференція з питань російсько-українських мовних |
* Республіканська наукова конференція з питань російсько-українських мовних зв’язків. Тези доповідей. XII. 1964. Луганське 1964; |
||
* |
* Зв’язки української мови з рос. та ін. слов. мовами в 16–19 ст, К. 1968; |
||
* Королевич Н. (й ін.). Слов. філологія в Україні (1963–67), бібліографія, частина 1. Мовознавство. Фолкльористика. к. 1968; |
* Королевич Н. (й ін.). Слов. філологія в Україні (1963–67), бібліографія, частина 1. Мовознавство. Фолкльористика. к. 1968; |
||
* Україно-рос. мовні |
* Україно-рос. мовні зв’язки радянського часу. К. 1969; |
||
* Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1961 по 1965 г., с дополнением за предыдущие годы. М. 1969; |
* Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1961 по 1965 г., с дополнением за предыдущие годы. М. 1969; |
||
* Штець М. Літ. мова українців Закарпаття і Сх. Словаччини (після 1918). Братіслава 1969; |
* Штець М. Літ. мова українців Закарпаття і Сх. Словаччини (після 1918). Братіслава 1969; |
||
Рядок 342: | Рядок 349: | ||
* [https://web.archive.org/web/20080531231753/http://www.analitik.org.ua/publications/joint/3dd2502a/3dd25952/ ''Білецький М., Толпиго А. Національно-культурні та ідеологічні орієнтації населення України // Поліс. — Москва, 1998, № 4''] {{ref-ru}} |
* [https://web.archive.org/web/20080531231753/http://www.analitik.org.ua/publications/joint/3dd2502a/3dd25952/ ''Білецький М., Толпиго А. Національно-культурні та ідеологічні орієнтації населення України // Поліс. — Москва, 1998, № 4''] {{ref-ru}} |
||
* [http://razumkov.org.ua/socpolls.php?cat_id=174 ''Соціологічні опитування Центру Разумкова, присвячені мовному питанню'']{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} |
* [http://razumkov.org.ua/socpolls.php?cat_id=174 ''Соціологічні опитування Центру Разумкова, присвячені мовному питанню'']{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} |
||
* [https://web.archive.org/web/20101209145653/http://russiancourses.ho.ua/our_school.html ''Центр |
* [https://web.archive.org/web/20101209145653/http://russiancourses.ho.ua/our_school.html ''Центр слов’янських мов'']{{ref-ru}} |
||
{{Мови в Україні}} |
{{Мови в Україні}} |
Версія за 22:37, 19 лютого 2021
Росі́йська мо́ва в Украї́ні — друга за вживаністю мова в Україні після української. Згідно з офіційними даними перепису 2001 року[1], російську мову назвали рідною 14 млн 273 тис. громадян України, або 29,6 % населення країни. З них етнічні росіяни становлять 56 %, тоді як решта — представники інших національностей.
Українська мова переважає на заході Україні, в центрі та північному сході, російська — на Донбасі, в Криму та на півдні.[2]
Після прийняття закону Колесніченка-Ківалова «Про засади державної мовної політики» стала регіональною мовою в 7 областях та АР Крим і м. Севастополь. В Автономній Республіці Крим відповідно до Конституції АР Крим з 1999 року їй надано також ряд офіційних функцій.[3]
Багато питань, пов’язані з використанням російської мови в Україні, а також з історією її появи і розвитку на її територіях, трактуються істориками, мовознавцями та політологами по-різному. Це пов’язано з тим, що ряд аспектів історії та культури України висвітлювався в різні історичні періоди під кутом різних ідеологій, а також з тією обставиною, що питання російської мови в Україні широко використовуються в сучасній політичній боротьбі і, як наслідок, по-різному висвітлюються різними політичними силами України і Росії в засобах масової інформації.[4][5]
Історія
Проникнення
Питання російсько-українських мовних контактів у литовсько-польську добу (торговельних, церковних і політичних — зокрема в час належності Чернігівщини 1503—1618 рр. до Московської держави, — чому дехто приписує появу акаючих форм у тамтешніх говірках). Якщо не враховувати московського гарнізону Києва, з 1654 почавши, то до істотніших російських поселень (гол. старовірів) дійшло від другої половини 17 ст. на півночі Чернігівщини, звідки вони згодом (у 18–19 ст.) переселялися на Правобережжя та Південну Україну. Інша хвиля російської старовірської колонізації сягала від Північної Добруджі й Південної Бессарабії аж на Буковину, коли у 1770-х роках. «некрасівці» остаточно поселилися в гирлі Дунаю, звідки їх вербувала австрійська влада у 1780-х pp. для поселення на Буковині й Хотинщині (села Біла Криниця, Білоусівка, Липовани, — їхні говірки досліджували В. Столбунова і В. Кузнєцов).
З уваги на чітку конфесійну відмежованість старовірських російських поселень від українського довкілля, дотичні (переважно південно-російські, рідше середньо-російські) говірки зазнали порівняно невеликого українського мовного впливу (головно в лексиці).
У 1817 році, подорожуючи по Україні, російський князь Іван Михайлович Долгоруков вказував на те, що місцеве населення не розуміє російську мову:
![]() |
Здесь (в Полтаві) я уже почиталъ себя в чужихъ краях, по самой простой, но для меня достаточной причине: я пересталъ понимать языкъ народный; со мной обыватель говорилъ, отвѣчалъ на мой вопросъ, но не совсѣмъ разумѣлъ меня, а я изъ пяти его словъ требовалъ тремъ переводу.
Не станемъ входить в лабиринтъ подробныхъ и тонкихъ рассужденій; дадимъ волю простому понятію, и тогда многіе, думаю, согласятся со мною, что где перестаетъ нам быть вразумительно наречіе народа, тамъ и границы нашей родины, а по-моему, даже и отечества.[6] |
![]() |
Російські колонізаційні хвилі на Харківщину й Вороніжчину (тут зустрілися українські поселенці з ними у 17 ст.), а згодом, від кінця 18 ст., і на Південну Україну (старовіри, кріпаки, переведені російськими поміщиками на дохідніші ґрунти, військові кантоністи на початку 19 в й утікачі-кріпаки) — були, крім суцільних ареалів, в цілому асимільовані українським сільським довкіллям: від того український степ, й слобожанські говірки зазнали в різній мірі російського впливу (випадки спиненого переходу о в і, перехід наголошеного є в 'о, спорадичне акання, вирівняння типу на рук'і «на руці», двоїнні чоловічі форми типу два года, див. Степові говірки).
Суцільніші російські говіркові ареали збереглися в південній Бессарабії (с. Вознесенка, Введеяка, Павлівна в Арцизькому і районі — переселенці з Орловщини й Курщини, згідно з дослідами Л. Усачової, І. Нелюбової, Л. Дерганової, Ю. Лістрової, І. Гріцєнка), північній Одещині (с. В. Плоске Михайлівського району — рос. старовіри з-перед 200 рр., за дослідами М. Тихомирової, — так само як у районі Віньковецькому Хмельницької області, за дослідами М. Бріцина), в селах: П’ятидуб Малинського району Житомирської області, Рахвалівці й Красилівці в Іванківському районі на півночі Київщині (за дослідами Є. Самохвалової і Л. Ціпцюри), на Приазов’ї (досліди С. Ґаба) й північній Харківщині (с. В. і Малі Проходи Верганівського району, Руські Тишки, Плоске і Липці Харківського району, за дослідами Л. Бузніка, приналежні до південної групи північно-російських говірок Курщини з помітними українськими впливами в наголошуванні дієслів).
У 1923—1941 рр. українська мова могла впливати на ці російські говірки і через школи, коли по школах національних меншостей УРСР обов’язкове було її навчання як предмета. Не дослідженими залишаються російські говірки інших поселень УРСР (зокрема 1930-х pp. і після 1945 р. — по виселенню німців, а в Криму і татар).
Російська мова у віддалених українських регіонах
Цілком інакше сформувалися українсько-російські міжмовні стосунки в українських говіркових масивах поза кордонами УРСР (Курщина, Білгородщина, південна Вороніжчина, Донщина, Кубань, Саратовщина, Зелений Клин, діаспора в Сибіру, Казахстані й на півд. Уралі), де був і є значно сильніший вплив довколишніх рос. говірок, а ще більше російської літературної мови через школу, радіо, телебачення, пресу, військо й адміністрацію та судівництво.
Скрізь там через відсутність української школи й преси проходить поступове зросійщення, виникають мішані україно-російські говірки на українській основі. Ті процеси описані в говірках колишніх Коротоякського повіту (Н. Ґрінкова), Білгородщини й Курщини (А. Бескровний, Ф. Медведєв, В. Собіннікова, Г. Денисевич, А. Пашківський, В. Тітовська), Донщини (А. Міртов, К. Удовкіна) та зокрема Кубанщини (І. Шаля, В. Чістяков, Н. Бушина, М. Саділенко, Е. Тарасенкова, О. Шейніна, М. Шабалін, Н. Федоренко, І. Чередниченко), а далі Поволжя (А. Дульзон, І. Вальченко), Киргижчини (С. Лейферман), Далекого Сх. (А. Ґеорґієвський, Т. Назарова) й півн. Молдови, де по українських селах є також лише рос. або молд. школи (Л. Єрмакова, З. Ряполова, Ю. Лістрова). Окремими проблемами є ще: 1. рос. діалект міськ. типу, поширений серед великоміських низів і робітництва в УРСР; 2. вживаний в Україні двомовним освіченим прошарком місцево-український провінційний («південний») варіант російської літературної мови.
Русифікація та її вплив на українську мову
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c5/UkraineNativeRussianLanguageCensus2001detailed.png/300px-UkraineNativeRussianLanguageCensus2001detailed.png)
Зросійщена говірка міських низів, великоміських передмість і робітничих поселень Донбасу і Дніпропетровщини виникла внаслідок русифікації місцевого українського елементу і постійного колонізаційного допливу росіян, що прибували (а за радянської влади були призначувані) сюди для праці, створюючи дрібноурядовий, ремісничий, купецький і робітничий прошарки. Насичена сленґізмами й арґотизмами, великоміська російська говірка люмпен-пролетаріату й правопорушників (Одеси, Києва, Харкова, Дніпропетровська, міст Донбасу), набула особливого поширення після революції, втримувала свою російськомовну форму, зокрема у висліді постійного сезонного (особливо на зиму) флуктуаційного припливу її носіїв — такого ж російського елементу з Ленінграду і Москви.
Цей мовний «суржик» (суміш) характеризують деякі південно-російські українські спільності, зокрема вимова притаманного українській фрикативного [г] на місці російського [ґ], голосних о, е, й (рос. ы) з спорадичним аканням, вимова e/'e/є з етимологічного ѣ, стверділі р та губні у кінці слів, йотована вимова груп типу вя, бя, пя, тверді ч, шч, українська міжслівна фонетика, український наголос, керування дієслів та прийменників (по домах), як і побутові лексичні українізми та нерозрізнювання предикативних від атрибутивних форм прикметника.
Питання україно-російського міського «суржика» розглядають окремі статті В. Ларіна (Харків), К. Німчинова (Донбас), В. Шадури (Дніпропетровщина). У красному письменстві для характеристики персонажів царського підстаршинського середовища його використовував Володимир Винниченко, для міщанського — Михайло Старицький, для радянського міліційного — Олександр Корнійчук, а для люмпен-пролетаріату — Володимир Винниченко, Архип Тесленко, Іван Микитенко, Леонід Первомайський, Гордій Брасюк.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/85/PEREPUS_1897.jpg/220px-PEREPUS_1897.jpg)
Український провінційний варіант російської літературної мови вживався раніше серед поміщицтва і провінційної інтелігенції, пізніше також серед партійних урядовців і технічної інтелігенції у висліді русифікаційного тиску й мовної політики, спрямованої на бодай російсько-український білінґвізм тих мовців, які не можуть чи не хочуть відразу перейти на російську мову. Тій меті служила відповідна популяційна політика (з відправленням українців на сезонну чи на постійну працю поза УРСР і надсиланням в Україну росіян та чужинців, що змушені користуватися російською мовою) і така ж мовна політика (в структуру української літературної мови впроваджуються лише елементи, тотожні з російськими, поборюються відмінності; потурання російсько-українському суржикові міських низів і робітництва).
Законами з 1869 і 1886 рр. російського уряду (аж до революції) виплачував грошову надбавку всім урядовцям немісцевого походження на Правобережжі для його зросійщення (офіційно ніби для його відпольщення), чим стягнув туди чимало росіян; таку саму політику тут вела й Російська православна церква. Український провінційний варіант літературної російської мови проявляється головним чином у вимові як і в різній насиченості (залежно від російськомовної культури мовця) окремими рисами міського україно-російського суржика (див. Росіянізми). В Галичині й на Буковині (у 19 ст., зокрема після 1866 р. аж по 1920-ті pp.) та Закарпатті (тут аж по 1945 р.), поширювалася через пресу й видання москвофільського табору, переважно серед частини духовенства та рідше і світської інтелігенції, окрема форма літературно-мовного «язичія»: архаїзована суміш українських і російського церковно-слов’янізмів з українською вимовою та обов’язковим етимологічним правописом.
Російська мова в сучасній Україні
Суспільство
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/da/Discrimination_of_Ukrainian_language.jpg/280px-Discrimination_of_Ukrainian_language.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/Meeting_in_Kharkov.jpg/250px-Meeting_in_Kharkov.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/IspeakRussian.jpg/270px-IspeakRussian.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5e/%D0%92%D0%B4%D0%BE%D0%BC%D0%B0_%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%96%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%8E_%D0%BE%D0%BF%D0%B8%D1%82%D1%83%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D1%8F_IRI_2019.png/270px-%D0%92%D0%B4%D0%BE%D0%BC%D0%B0_%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%96%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%8E_%D0%BE%D0%BF%D0%B8%D1%82%D1%83%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D1%8F_IRI_2019.png)
Згідно з дослідженнями Financial Times за квітень 2017-го, російська мова протягом 20 років постійно втрачає популярність серед жителів України. Російськомовна кількість українських громадян 1994 року становила 33,9 %, а 2016-го — 24,4 %. Схожа ситуація в Казахстані (зменшення з 33,7 % до 20,7 %) і Грузії (зменшення з 6,4 % до 1,1 %). Натомість, в Білорусі ситуація інша — з майже 50 % 1994 року кількість носіїв російської виросла 2016-го до 71 %.[8]
За даними Всеукраїнського перепису населення 2001 року, в Україні проживало близько 8 млн росіян, 17,3 % від загального складу населення країни. Відсоткове відношення одномовних росіян, які користуються тільки російською мовою становить від 80 до 85 %[9][10][11].
Згідно з офіційними даними цього перепису,[12] російську мову назвали рідною 14.273.000 громадян України, або 29,6 % населення країни. З них етнічні росіяни становлять 56 %, тоді як решта — представники інших національностей:
- 5 545 тис. українців,
- 172 тис. білорусів,
- 86 тис. євреїв,
- 81 тис. греків,
- 62 тис. болгар,
- 46 тис. молдован,
- 43 тис. татар,
- 43 тис. вірмен,
- 22 тис. поляків,
- 21 тис. німців,
- 15 тис. кримських татар, а також представники інших етносів[13][14].
Російська мова рідна для Українців та представників інших національностей в УРСР
1926 р. | 1959 р. | 1970 р. | |
---|---|---|---|
Українці | 4,5 % | 6,5 % | 8,5 % |
інші національності | 5,2 % | 7,7 % | 11,1 % |
Вільне володіння російською мовою у 2001 р. задекларували 31 698 051 мешканців України (65,7 % населення), в тому числі 99 % росіян, 98 % греків, 95 % євреїв, 93 % татар, понад 80 % болгар, вірменів, азербайджанців, білорусів, кримських татар. Найнижчий рівень вільного володіння російською був зафіксований серед угорців (32 %), румунів (46 %), циган (47 %).[15][16]
Національність | Задекларували вільне володіння російською мовою |
росіяни | 98,9 % |
греки | 97,5 % |
євреї | 95,3 % |
татари | 93,3 % |
болгари | 89,7 % |
вірмени | 87,7 % |
кримські татари | 85,9 % |
білоруси | 85,8 % |
азербайджанці | 84,9 % |
молдовани | 71,1 % |
українці | 58,1 % |
поляки | 54,7 % |
цигани | 47,0 % |
румуни | 45,5 % |
угорці | 31,7 % |
Росіяни України користуються всіма правами громадян і мають всі засоби для розвитку російської культури і мови. Так, в Україні існують 14 державних російських театрів, є російські дитячі садки, школи. У відсотковому відношенні кількість російських шкіл в Україні перевищує відсоток громадян російської національності. Таке становище російської мови в Україні значно відрізняється від стану української мови в Росії, де приблизно на 4 мільйони громадян Росії української національності немає жодної україномовної школи, театру, вищого навчального закладу.[17][18]
Гіпотеза, щодо некомфортного проживання російськомовних в Україні теж неодноразово досліджувалась: так, за даними опитувань в м. Києві за мовною ознакою дискримінацію зазнали тільки 11,9 % опитаних носіїв російської мови, в той час як носії української мови в Києві зазнали значно більший рівень дискримінації на мовному ґрунті — 54,8 % опитаних.[19]
Книговидання
За даними Книжкової палати, станом на 15 червня 2009 р. українською мовою в країні було видано 6 457 книжок накладом 11 170 тисяч примірників, а російською — 2 460 книжок накладом 8 341 тисячі примірників.
ЗМІ
За даними Міністерства юстиції, на серпень 2009 р. в Україні зареєстровано 25 933 україномовних, 3 659 російськомовних та 17 690 україно-російськомовних газет та журналів. У передплатному каталозі «Роспечати» за 2008 рік пропонуються до передплати 125 українських газет та журналів (переважно наукові часописи). Реєстр російської преси становить 150 сторінок у каталозі видань зарубіжних країн у другому півріччі 2009 року.
Освіта
Згідно з опитуванням, у 1998 році 47,2 % опитаних вважали, що російська мова повинна викладатися в тому ж обсязі, що й українська; 28,1 % — в меншому, ніж українська, але більшому, ніж інші іноземні; 16,8 %, «в основному зосереджені в Західній Україні, вважали, що російська повинна викладатися не в більшому обсязі, ніж інші іноземні мови».[20]
За даними Міністерства освіти і науки, в Україні простежується тенденція до зменшення кількості навчальних закладів із російською мовою навчання. Цьому сприяють незалежність України, утвердження державного статусу української мови, а також самосвідомість українців.
У 2008/2009 навчальному році в Україні функціонувало 20 045 загальноосвітніх навчальних закладів, у яких навчалося 4 438 383 учні. Зокрема
- 1 199 загальноосвітніх навчальних закладів — із навчанням російською мовою: в них здобувають освіту 403 719 учнів, та
- 1 628 шкіл — із навчанням українською і російською мовами (російською мовою навчаються 368 594 учні).
У 2015/2016 навчальному році в Україні було 614 шкіл з навчанням російською мовою. в Україні російську мову вивчають як навчальну дисципліну 960 425 учнів, і факультативно або в гуртках — 81 994 учнів. Для порівняння, в 2014/2015 функціонувала 621 школа з навчанням російською мовою, як предмет російську вивчали 1 023 797 школярів, факультативно або в гуртках — 111 506 осіб.[21]
Працюють також школи з навчанням трьома мовами (українською, російською та кримсько-татарською; українською, російською та румунською; українською, російською та болгарською; українською, російською та молдовською).
Загалом, у загальноосвітніх навчальних закладах України російською мовою навчаються 779 423 учні. Крім того, російську мову як предмет вивчають 1 292 518 учнів, а як факультатив або в гуртках — 165 544 учні.
Так, кількість російських шкіл в Україні становить 5,9 % від загальної їхньої кількості (для порівняння, у 1991/1992 році їх було 3 364, що становило 15,9 % від загальної кількості).
В Україні функціонує 919 державних професійно-технічних закладів. У 35 закладах викладання всіх предметів проводиться російською мовою. Кількість учнів, які навчаються російською мовою, становить 51,4 тисячі осіб, або 12,5 % від загальної кількості учнів. Усі предмети викладаються російською мовою в Автономній Республіці Крим — у 29 професійно-технічних навчальних закладах, а в Севастополі — у 6 таких закладах. Частково російською мовою викладаються предмети в деяких закладах Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Одеської, Харківської областей.
Вищі навчальні заклади, які пропонують здобуття освіти російською мовою, розміщуються в основному в Луганську, Донецьку, Харкові, Дніпропетровську, Одесі та в Автономній Республіці Крим. У 2008/2009 році кількість студентів закладів першого-другого рівнів акредитації, які навчаються російською мовою, становила 45 907 (для порівняння: у 1999/2000 році їх було 123 560), а кількість студентів закладів третього-четвертого рівнів акредитації, які навчаються російською мовою, становила 280 767 (для порівняння, у 1999/2000 році їх було 395 605). Тобто в нинішньому навчальному році російською мовою навчалося 326 674 студенти. Один із варіантів їхнього працевлаштування — педагогіка. Готують педагогів для шкіл із російською мовою викладання зараз 12 вищих навчальних закладів першого-другого рівнів акредитації та 34 вищих навчальних заклади третього-четвертого рівнів акредитації.[22]
Зважаючи на широке використання російської мови в Україні, багато студентів з різних країн вивчають тут російську.
Територіальна диференціація
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8f/Ukraine_census_2001_Ukrainian.svg/250px-Ukraine_census_2001_Ukrainian.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/Ukraine_census_2001_Russian.svg/250px-Ukraine_census_2001_Russian.svg.png)
Згідно з даними Київського міжнародного інституту соціології, (2004 р.) використовують для спілкування переважно російську мову абсолютна більшість населення південних і східних регіонів[23]:
- Крим — 97 % всього населення
- Дніпропетровська область — 72 %
- Донецька область — 93 %
- Запорізька область — 81 %
- Луганська область — 89 %
- Миколаївська область — 66 %
- Одеська область — 85 %
- Харківська область — 74 %
Ставлення до статусу російської мови значно розрізняється по регіонах України (див. табл.)[24].
Переважна більшість (84,0 %) висловилися за підвищення статусу російської мови (тобто за регіональний або державний статус), в тому числі близько половини (48,6 %) — за статус другої державної або офіційної у всій Україні.
Що стосується прихильників зниження статусу російської мови, то більш ніж половина респондентів, що виступають за усунення російської мови з офіційного спілкування, живе в одному субрегіоні: Галичині. Відповідно в ній частка противників російської мови становить 51 %, тоді як в наступній за нею Волині їх утричі менше — 17 %.[24]
Бажана політика | Захід | Схід | Україна в цілому |
---|---|---|---|
Прибрати з офіційної сфери | 34,6 % | 2,2 % | 10,2 % |
Регіональний статус | 39,8 % | 35,1 % | 35,4 % |
Державний статус | 25,6 % | 62,7 % | 48,6 % |
У регіон Захід включені Галичина (Тернопільська, Івано-Франківська і Львівська області) і Волинь (Волинська і Рівненська області). До регіону Схід — Луганська і Донецька області.
Згідно з опитуваннями 2008 року, близько третини громадян вважають доцільним запровадження другої державної мови, в той час як більшість — дві третини, або 60,9 % опитаних виступають за збереження тільки за українською мовою статусу державної[25].
Український різновид російської літературної мови
Деякі українські русисти вважають, що на території незалежної України наразі відбувається виокремлення самобутньої української літературної норми російської мови.[26]
Політичний вплив
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3b/Wahlkreise_ukraine_2006_eng.png/250px-Wahlkreise_ukraine_2006_eng.png)
Результати парламентських виборів показують високий зв’язок електоральних переваг з мовою, яка домінує в тому або іншому регіоні[23] за винятком Києва.
Ту ж залежність показують і президентські вибори. Наприклад, Віктор Янукович у третьому турі отримав більше половини голосів в саме тих областях України, де розповсюджена російська мова[23]: Донецька (93 %), Луганська (92 %), Дніпропетровська (63 %), Харківська (68 %), АР Крим (81 %), Одеська (68 %), Запорізька (70 %), Миколаївська (70 %), Херсонська (52 %). Всього в цих областях він отримав 81 % всіх своїх голосів.[27]
Області з переважною підтримкою Януковича відрізняються високою часткою російськомовних людей що проживають у кожній з них. Навіть якщо частка росіян за самоідентифікацією в деяких областях не дуже велика, як, наприклад, в Одеській або Дніпропетровській області (11 % та 16 %, відповідно), то частка російськомовних в кожній з цих областей перевищує дві третини[23].
Детальніше дослідження щодо впливу мови спілкування на електоральні переваги виборців провів Київський «Центр політичних досліджень і конфліктології»[23].
Дослідники розглянули шість лінгво-етнічних груп серед населення України: україномовні українці (виборці, які вважають себе етнічними українцями і найчастіше спілкуються українською), російськомовні українці (вважають себе етнічними українцями, але частіше спілкуються російською), двомовні українці (ідентифікують себе як українці, однаково часто використовують обидві мови), україномовні росіяни (ідентифікують себе як росіяни, але частіше говорять українською), російськомовні росіяни (вважають себе росіянами, частіше використовують російську мову), двомовні росіяни (вважають себе росіянами, однаково часто використовують обидві мови). Для аналізу були використані дані соціологічного дослідження перед третім туром виборів Президента 2005 р., проведене Київським міжнародним інститутом соціології (2000 респондентів).
Згідно з дослідженням, лінгво-етнічна самоідентифікація виборців є важливим політичним фактором в Україні (Таблиця).
Президентські вибори 2004 р.: як голосували лінгво-етнічні групи
Група | Частка виборців* | За Ющенка | За Януковича |
---|---|---|---|
Україномовні українці | 38 % | 81 % | 12 % |
Російськомовні українці | 30 % | 28 % | 60 % |
Російськомовні росіяни | 18 % | 11 % | 81 % |
Двомовні українці | 12 % | 42 % | 44 % |
Двомовні росіяни | 2 % | 19 % | 62 % |
Україномовні росіяни | <1 % | 50 % | 42 % |
Прим(*):Сума частин не дорівнює точно 100 % через похибки округлення
Низка проросійських політичних партій і рухів в Україні спекулюють на важливості вирішення питаннями російської мови, дестабілізуючи український політикум і українське суспільство[28].
Так на національному рівні питання мови посідають одне з останніх місць в переліку актуальних тем для громадян. За опитуваннями 2007 р. російська мова в переліку актуальних тем посідає 26 місце з 30. Однак у деяких регіонах, пріоритетність питання російської мови трохи вища: так, у південно-східних регіонах воно посідає від 18 до 22 місця у переліку актуальних. Тільки у Криму питання російської мови посідає 4 місце. Так питання статусу російської мови в цілому по країні набрало 8 %, головним чином завдяки Криму та Донбасу.[29]
В той же час, електоральні переваги мають сильну кореляцію з мовою виборців (див. також нижче): В. Янукович отримав підтримку переважної більшості російськомовних росіян, тоді як В.Ющенко — україномовних українців[23].
Як показує статистичний аналіз голосування[23], електорат Ющенка разюче відрізняється за мовною та національною ознакою від електорату Януковича — його основу складають україномовні українці (дві третини виборців, 67 %) і 17 % російськомовних українців. Етнічні росіяни становлять в електораті Ющенка дуже незначну частину — всього близько 6 %.
З іншого боку, у всіх областях, де переміг Янукович, велика частка російськомовних: більше двох третин[23].
Опитування та статистика
Під час опитування, проведеного у вересні 2012 року, 53,8 % громадян України виступили проти надання російській мові офіційного статусу, 38,4 % підтримали цю ідею, а 7,8 % — не визначились.[30]
Станом на лютий 2012 р. 46 % громадян України підтримали надання російській мові статусу державної. Майже стільки ж (45 %) виступили проти цього. Ще 8 % — не визначились.[31]
Згідно з опитуванням 2004 р. Київським міжнародним інститутом соціології (КМІС), російську мову використовують вдома 43-46 % населення України. За даними опитування, проведеного компанією Research & Branding Group, 68 % громадян України вільно володіють російською мовою (українською — 57 %).[32]
Західноукраїнський політик, львів’янин, народний депутат Тарас Стецьків заявив в серпні 2011 р., що якби російська мова отримала в Україні державний статус, країна розпалася би на дві частини[33] При цьому політолог Володимир Корнілов, навпаки вважає, що поки російська мова не отримає цей статус, країна буде «роздиратися на частини».[34].
Згідно зі ст. 10, р. 1 Конституції України «державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України, сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України».[35] Згідно зі Всеукраїнським переписом населення 2001 р. українську мову вважають рідною 67,5 % населення України, російську — 29,6 %.[36] При цьому українською мовою спілкуються приблизно 53 % громадян України, російською — 45 %,[37] хоча існують й інші цифри.[38][39][40] Треба зазначити, що точніша інформація відсутня, оскільки в соцопитуваннях мова йде про чисту літературну українську/російську мови: не враховується «фактор суржику» (тобто людина розмовляє суржиком, але голосує за українську чи російську), часто виникає плутанина і з конкретикою терміну «рідна мова» (це етнічна мова, що асоціюється з корінним етносом держави, мова, якою людина думає і найчастіше спілкується, або мова дитинства).
Українська мова переважає на Західній Україні, в Центрі та Північному Сході, російська — в Донбасі, Криму та на Півдні.[41] В Україні, особливо в етнічно змішаних районах (Закарпаття, Донбас, Одеська область, Крим) поширені явища білінгвізму (двомовності) та полілінгвізму (багатомовності). З XIX ст. формується суржик (змішана українсько-російська мова), найпоширеніша на Лівобережжі.
Попри особливий статус російської мови в Україні, вона турбує українців менше, ніж ціни й безробіття. Проблема насильницької українізації та витіснення російської мови непокоїть менше 5 % українців. Про це свідчать дані соціологічного опитування, проведеного GfK Ukraine в березні 2010 р. Гліб Вишлінський, заступник директора GfK Ukraine: «Результати опитування підтверджують, що політичні сили лише спекулюють на мовному та національному питаннях, тоді як справжні вимоги громадян до влади — приборкати зростання цін і забезпечити робочі місця».[42]
Також відзначається, що наприклад близько 70 % київських школярів розуміють російську але розмовляють тільки українською, ще 25 % у змозі використовувати російську мову усно і тільки 8 % вільно володіють російською усно та письмово[43].
Російська мова в судах
З 1 січня 2010 р. дозволяється проводити судовий розгляд російською мовою за взаємною згодою сторін. Громадянам, які не в змозі говорити українською або російською мовами дозволено користуватися рідною мовою або послугами перекладача.[джерело?]
Дослідники
Проблеми україно-російських мовних взаємин досліджували П. Житецький, О. Курило, М. Сулима, М. Гладкий, О. Синявський, С. Смеречинський, Р. Смаль-Стоцький, В. Чапленко, І. Білодід, Й. Багмут, Галина Їжакевич-Цілуйко, Ф. Середа, Г. Гнатюк, Д. Мірошник, А. Шиловський, Б. Шарпило, Р. Болдирев, О. Сербенська, Л. Масенко, В. Столбунова, В. Ільєнко, М. Рогаль, Л. Коробчинська, Борис Антоненко-Давидович, Юрій Шевельов т. ін.
Див. також
- Русифікація України
- Суржик
- Росіяни в Україні
- Мови в Україні
- Мовно-культурне поле Східної України
- Російськомовна Україна
- Російськомовна література України
Література
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Українська мова у XX сторіччі: історія лінгвоциду: документи і матеріали. / Упоряд.: Лариса Масенко, Віктор Кубайчук, Орися Демська-Кульчицька та ін. — Київ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», 2005. — 399 с. ISBN 966-518-314-1 Зміст книжки. Djvu-файл книжки з текстовим шаром і навігацією.
- Зеленецкий К. О русском языке в Новороссийском крае. О. 1855;
- Долопчев В. Опыт словаря неправильностей в русской разговорной речи (преимущественно в Южной России). О. 1886, друге вид. 1909;
- Смаль-Стоцький Р. Українськ. мова в Соз. Україні. В. 1936; друге вид. Нью-Йорк — Торонто — Сідней — Париж 1969;
- Tichyý F. Vývojsoučasného spisovného jazyka na Podkarpatské Rusi. Прага 1938;
- Їжакевич ( — Цілуйко) Г. Питання російсько-українських мовних зв’язків. К. 1954;
- Гнатюк Г. Російсько-українськ. літ.-мовні зв’язки в другій пол. XVIII–першій чверті XIX ст. К. 1957;
- Мирошник Д. Н. В. Гоголь. Его роль в укреплении русско-украинских языковых связей. X. 1959;
- Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1918 по 1960 гг., 1–2 М. 1963;
- Королевич Н., Сарана Ф. Слов. філологія в Україні (1958–62), бібліографія. К. 1963;
- Питання стилістики української мови в її взаємозв’язку з ін. слов. мовами. Тези доповідей міжвузівської наук. конференції. Чернівці 1963;
- Республіканська наукова конференція з питань російсько-українських мовних зв’язків. Тези доповідей. XII. 1964. Луганське 1964;
- Зв’язки української мови з рос. та ін. слов. мовами в 16–19 ст, К. 1968;
- Королевич Н. (й ін.). Слов. філологія в Україні (1963–67), бібліографія, частина 1. Мовознавство. Фолкльористика. к. 1968;
- Україно-рос. мовні зв’язки радянського часу. К. 1969;
- Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1961 по 1965 г., с дополнением за предыдущие годы. М. 1969;
- Штець М. Літ. мова українців Закарпаття і Сх. Словаччини (після 1918). Братіслава 1969;
- Shevelov G. Zum Problem des ukrainischen Anteils an der Bildung der russischen Schriftsprache Ende des 18 Jahrhunderts. Wiener slavistisohes Jahrbuch 16. 1970.
Примітки
- ↑ Всеукраїнський перепис населення 2001:. 2001.ukrcensus.gov.ua. Процитовано 19 лютого 2021.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 20 червень 2013. Процитовано 16 червень 2012.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Конституція Автономної Республіки Крим
- ↑ Кучма Л. «Україна — не Росія (книга)», «Час», Москва, 2003 ISBN 5-94117-075-0
- ↑ Цвілюк С. А. Українізація України. Тернистий шлях національно-культурного відродження доби сталінізму. «Маяк», Одеса, 2004 ISBN 996-587-115-3
- ↑ Максим Мельцин. Історичні постаті. Памятные места Украины в мемуарах и путевых заметках кн. И.М. Долгорукова: знаменитое и лично значимое. С. - 135.
- ↑ International Republican Institute (6 вересня – 10 жовтня 2019 р.). П’яте всеукраїнське муніципальне опитування (PDF) (українською) .
- ↑ Російська мова втрачає позиції у пострадянських державах — Financial Times. Процитовано 16 квітня 2017.
- ↑ Про кількість та склад населення України за підсумками Всеукраїнського перепису населення 2001 року. Архів оригіналу за 24 листопад 2007. Процитовано 13 вересень 2008.
- ↑ Про кількість та склад населення України за підсумками Всеукраїнського перепису населення 2001 року. Архів оригіналу за 30 листопад 2010. Процитовано 13 вересень 2008.
- ↑ Мовний баланс: сухі факти проти крикливих політиканів.
- ↑ Всеукраїнський перепис населення 2001
- ↑ Мовний склад населення України за даними перепису 2001 року
- ↑ Національний склад населення України за даними перепису 2001 року
- ↑ Перепис 2001 року. Розподіл населення окремих національностей за іншими мовами, крім рідної, якими володіють
- ↑ Перепис населення 2001 року. Розподіл населення за національністю та рідною мовою.
- ↑ Конгрес національних громад України. Архів оригіналу за 19 травень 2007. Процитовано 13 вересень 2008.
- ↑ Проект „Молодіжні новини”, Випуск-№9, 2 квітня 2003 року (укр.). kobza.com.ua. Процитовано 19 лютого 2021.
- ↑ Костянтин Свіржецький. Мови в Україні... - [2] Захистимо російську мову!. exlibris.org.ua. Процитовано 19 лютого 2021.
- ↑ М. Белецкий, А. Толпыго «Национально-культурные и идеологические ориентации населения Украины» (рос.). Архів оригіналу за 31 травень 2008. Процитовано 6 вересень 2008.
- ↑ в Україні російську мову вивчають як навчальну дисципліну 960 425 учнів, і факультативно або в гуртках – 81 994 учнів (укр.) . Процитовано 25.04.2017.
- ↑ Дзеркало тижня № 30 (758) 15 — 21 серпня 2009. Українська діаспора: менталітет «в екзилі»? Автор: Ірина Кириченко. Архів оригіналу за 27 серпень 2009. Процитовано 5 вересень 2009.
- ↑ а б в г д е ж и Портрет электоратов Ющенко и Януковича. Архів оригіналу за 3 квітень 2015. Процитовано 14 вересень 2008.
- ↑ а б М. Белецкий, А. Толпыго: «Национально-культурные и идеологические ориентации населения Украины». Архів оригіналу за 31 травень 2008. Процитовано 6 вересень 2008.
- ↑ Відповідно до опитувань, дві третини українців «за» єдину державну мову — українську. Архів оригіналу за 18 червень 2008. Процитовано 13 вересень 2008.
- ↑ NR2.RU: Украинские филологи изобретают в Крыму «украинский вариант русского литературного языка». 09.04.09. Крым. Архів оригіналу за 26 червень 2013. Процитовано 15 травень 2013.
- ↑ Виняток із цієї залежності представляє місто Київ: попри домінування російської мови, більшість виборців тут голосувало за Віктора Ющенка
- ↑ Музичко О. Є. Проросійські суспільно-політичні організації на півдні України як фактор дестабілізації ситуації в регіон: сучасний стан проблеми та шляхи їх вирішення. // Стратегічні пріоритети, № 1, 2006 °C. 42—47.[недоступне посилання з липня 2019],
Національне питання як політичний інструмент: деякі приклади з українського життя. // Центр Разумкова. 24 квітня 2004 року[недоступне посилання з липня 2019] - ↑ Місце зустрічі змінити не можна. Сіверодонецьк-2. Архів оригіналу за 7 березень 2008. Процитовано 16 вересень 2008.
- ↑ Більше половини українців не хочуть ніяких статусів для російської. Українська правда. 1.10.2012.
- ↑ http://www.ratinggroup.com.ua/products/politic/data/entry/13992/
- ↑ http://ridna.ua/p/rosijska-mova-i-bez-statusu-derzhavnoji-dominuje-nad-ukrajinskoyu/
- ↑ http://most-dnepr.info/news/alt_history/42421.htm
- ↑ http://censor.net.ua/news/194177/kornilov_poka_russkiyi_yazyk_ne_stanet_gosudarstvennym_ukraina_budet_razdiratsya_na_chasti
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 3 червень 2009. Процитовано 16 червень 2012.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ http://2001.ukrcensus.gov.ua/results/general/language/
- ↑ http://tsn.ua/ukrayina/opituvannya-bilshist-ukrayinciv-spilkuyutsya-vdoma-ukrayinskoyu-movoyu.html
- ↑ http://www.pravda.com.ua/news/2011/09/7/6567769/
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 4 березень 2016. Процитовано 10 червень 2019.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ http://www.rb.com.ua/eng/politics/research/2009/4689.html[недоступне посилання з червня 2019]
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 20 червень 2013. Процитовано 16 червень 2012.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ http://www.interfax.com.ua/rus/main/36245/
- ↑ bereginya.org/news/09.09.2009.html Проблема російської мови :: Міжнародная організація «Берегиня Світу»
Посилання
- Мова і вибори: україномовні часто голосують за владу, російськомовні за опозицію
- Карта російської мови в Україні по населених пунктах
- Мовна ситуація в Україні: між конфліктом і консенсусом.
- Аналіз мовної ситуації в Україні на сайті руху Не будь байдужим.
- Білецький М., Толпиго А. Національно-культурні та ідеологічні орієнтації населення України // Поліс. — Москва, 1998, № 4 (рос.)
- Соціологічні опитування Центру Разумкова, присвячені мовному питанню[недоступне посилання з липня 2019]
- Центр слов’янських мов(рос.)