Стрипський Гіядор Миколайович
Гіядор Стрипський | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Стрипський Гіядор Миколайович | |||
Псевдонім | Я. Біленький, Ядор, М. Миколаєнко, Мікеш, С. Новик, Стороженко | |||
Народився | 7 березня 1875 с. Шелестове, Березький комітат, Угорське королівство, ![]() | |||
Помер | 9 березня 1949 (74 роки) Будапешт, ![]() | |||
Поховання | Фаркашреті[1] | |||
Країна | ![]() | |||
Діяльність | журналіст, поет, мовознавець, етнограф, історик, музеєзнавець | |||
Сфера роботи | історія | |||
Alma mater | Клузький університет (1909) | |||
Членство | Наукове товариство імені Шевченка | |||
| ||||
Гіядор Стрипський (псевдоніми: Я. Біленький, Ядор, М. Миколаєнко, Мікеш, С. Новик, Стороженко та інші, 7 березня 1875,с. Шелестове (нині частина смт. Кольчино), тепер Закарпатська область — 9 березня 1949. в інших джерелах — 9 березня 1946, Будапешт) — закарпатський діяч, історик, філолог і етнограф, дійсний член НТШ та член Румунської АН.
Життєпис
Освіту здобув у Будапешті, Львові й Клужі, співпрацював з Володимиром Гнатюком і Іваном Франком, прихильник народовецької орієнтації закарпатського культурно-мовного розвитку; співробітничав з о. Августином Волошином у «Науці» і додатку «Село» (1907).
Під час першої світової війни видавав журнал «Ukránia» у Будапешті, у 1919 редактор «Русько-Країнської Правди».
У 1920 залишився в Королівстві Угорщина, де був міністерським радником і далі досліджував культуру й історію Закарпаття.
У 1941–1943 провідний член «Подкарпатського Общества Наук», у видавництві якого багато друкувався.
Писав також угорською і словацькою (псевдонім Belon Rusinský) мовами.
Праці
Найвизначніші праці:
- «Угро-руські літописні записки»,
- «Старша руська письменність на Угорщині»,
- «З старшої письменности угорської Руси»,
- «Гді документи старшей історії Подкарпатской Руси?»,
- «Етнографічний опис Угорської Русі»,
- «Православно-грецькі культурні сліди поміж мадярами Арпадової доби»,
- «Найстаріший румунський друк латинкою»,
- «Пам'ятки русько-української мови і літератури» та ін.
Перекладав угорською мовою українські літературні твори (Шевченка, Франка, Руданського, Коцюбинського), «Слово о полку Ігоревім».
Література
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Б. К. Галас, К. Й. Галас. Стрипський Гіядор Миколайович // Українська мова : енциклопедія / НАН України, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні, Інститут української мови ; ред. В. М. Русанівський [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія, 2000. — ISBN 966-7492-07-9.
- К. Й. Галас. Закарпатоукраїнський ономаст Гіядор Миколайович Стрипський // Onomastica, 1971, r. 16, zesz. 1-2.
- Держалюк М.С. Стрипський Гіадор // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 869. — ISBN 978-966-00-1290-5.
![]() |
Це незавершена стаття про особу. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |