Ганс Галь
Ганс Галь | |
---|---|
![]() | |
Основна інформація | |
Дата народження | 5 серпня 1890[1][2][…] |
Місце народження | Брун-ам-Гебірге, Медлінг, Нижня Австрія, Австро-Угорщина[1] |
Дата смерті | 3 жовтня 1987[1][2][…] (97 років) |
Місце смерті | Единбург, Шотландія, Велика Британія[1] |
Громадянство | Австрія |
Професії | композитор, музикознавець, піаніст, викладач університету, диригент |
Освіта | Віденський університет |
Вчителі | Richard Robertd, Мандичевський Євсевій і Гвідо Адлер |
Інструменти | фортепіано |
Жанри | опера і симфонія |
Заклад | Віденський університет, Единбурзький університет і Віденський університет музики й виконавського мистецтва |
Нагороди | |
Меморіальний сайт(англ.)(нім.)] | |
![]() |
Ганс Галь (нім. Hans Gál; 5 серпня 1890, Брун-ам-Гебірге поблизу Відня - 3 жовтня 1987, Единбург) — австрійський композитор і музикознавець.
Закінчив Віденську консерваторію (1911), учень Ріхарда Роберта (фортепіано) і Євсевія Мандичевського (гармонія і аналіз), потім вивчав музикознавство в Віденському університеті у Гвідо Адлера і захистив в 1913 році дисертацію про стиль молодого Бетховена, яку Адлер вважав такою, що заслуговує публікації в книжковій серії, яку він редагував.
У роки Першої світової війни служив в австрійській армії. З 1919 р. викладав гармонію і контрапункт в Новій Віденської консерваторії. У 1929 році очолив Майнцську консерваторію, але в 1933 році, з приходом до влади нацистів через єврейське походження був усунений від роботи і змушений був повернутися до Відня, а після аншлюса покинув і Австрію, емігрувавши у Велику Британію, де з початком Другої світової війни був інтернований. У 1945 - 1965 роках - професор Единбургзької консерваторії в якій викладав поліфонію і композицію, а також керував струнним оркестром[4]. Після виходу на пенсію присвятив себе музикознавству, написавши книги про Брамса, Вагнера, Верді і Шуберта (є видання під назвою «Брамс. Вагнер. Верді. Три майстри - три світи», 1986).
Галь інтенсивно писав вже на початку 1910-х роках, проте більшість своїх ранніх робіт знищив. За свою першу симфонію він навіть був нагороджений премією в 1915 році, проте відмовився від можливості її опублікувати або виконати. Популярність прийшла до Галя-композитора в 1920-і роки завдяки його операм: «Лікар Зобеіди» (нім. Der Arzt der Sobeide; 1918), «Священна качка» (нім. Die heilige Ente; 1920) і «Нічна пісня» (нім. Das Lied der Nacht; 1924). Йому належать також 4 симфонії, концерти для фортепіано, скрипки, віолончелі з оркестром, струнні квартети (перший з яких, датований 1916 роком, був особливо відзначений критикою) та інша камерна музика.
Твори Галя записували піаніст Мартін Джонс, скрипаль Томас Альбертус Ірнбергер, віолончеліст Антоніо Менезес, оркестр «Північна симфонія» з диригентами Томасом Цетмайром і Кеннетом Вудсом і ряд інших виконавців.
- ↑ а б в г Deutsche Nationalbibliothek Record #118689223 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б SNAC — 2010.
- ↑ Музыкальная энциклопедия / Гл. ред. Ю.В. Келдыш. — «Советская энциклопедия», 1982. — С. 717.
- меморіальний сайт [Архівовано 5 лютого 2011 у Wayback Machine.] (англ.)
На цю статтю не посилаються інші статті Вікіпедії. Будь ласка розставте посилання відповідно до прийнятих рекомендацій. |
- Народились 5 серпня
- Народились 1890
- Уродженці Нижньої Австрії
- Померли 3 жовтня
- Померли 1987
- Померли в Единбурзі
- Випускники Віденського університету
- Науковці Віденського університету
- Офіцери ордена Британської імперії
- Кавалери Австрійського почесного хреста «За науку та мистецтво»
- Австрійські музикознавці
- Австрійські композитори
- Композитори академічної музики XX століття
- Австрійські композитори епохи романтизму