nomini
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]nomini (5)
- (kielitiede) sana, joka taipuu sijamuodoissa sekä yksikössä ja monikossa
- Suomen kielen nomineja ovat adjektiivit, substantiivit, numeraalit ja pronominit.
- Verbit eivät ole nomineja.
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈnomini/
- tavutus: no‧mi‧ni
Etymologia
[muokkaa]Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | nomini | nominit |
genetiivi | nominin | nominien (nominein) |
partitiivi | nominia | nomineja |
akkusatiivi | nomini; nominin |
nominit |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | nominissa | nomineissa |
elatiivi | nominista | nomineista |
illatiivi | nominiin | nomineihin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | nominilla | nomineilla |
ablatiivi | nominilta | nomineilta |
allatiivi | nominille | nomineille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | nominina | nomineina |
translatiivi | nominiksi | nomineiksi |
abessiivi | nominitta | nomineitta |
instruktiivi | - | nominein |
komitatiivi | - | nomineine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | nomini- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
- |
Käännökset
[muokkaa]Liittyvät sanat
[muokkaa]nominaalimuoto, nominin taivutus
Johdokset
[muokkaa]- adjektiivi: nominaalinen
Alakäsitteet
[muokkaa]Aiheesta muualla
[muokkaa]Latina
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]nōminī
- (taivutusmuoto) yksikön datiivimuoto sanasta nōmen