Mēness (dievība)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c0/Lunar_libration_with_phase2.gif/220px-Lunar_libration_with_phase2.gif)
Mēness (lietuviešu: Mėnulis, Mėnesys, Mėnuo, prūšu: Menig, Mēnins) ir Mēness dievība latviešu mitoloģijā un citu baltu tautu ticējumos.
Vārda etimoloģija
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]Vārdam mēness ir acīmredzama līdzība ne tikai ar lietuviešu mėnesys, senprūšu mēnins, bet arī zviedru månen, angļu moon, vācu: Mond, krievu месяц.
Uzskata, ka šī vārda pamatā ir indoeiropiešu pirmvalodas vārda sakne mē-, no kuras darināti vārdi, kas apzīmēja (laika) mērīšanu (latviešu: mērīt, vācu: messen, angļu: measure). Tāpat no šī vārda ir cēlies laika perioda apzīmējums, kurā nomainās četras mēness fāzes - mēnesis (latīņu: mensis, vācu: Monat, angļu: month) Senākā šī vārda forma varēja būt mēnōt.[1]
Veidols latvju dainās
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]Dainās Mēnesim ir zvaigžņu mētelis, zvaigžņu svārki, kā arī “zvaigžņu sega mugurā”. Viņam ir divi kumeliņi - rīta un vakara zvaigznes. Mēness bijis ļaužu sargātājs un palīdzētājs gan nakšu gaitās un darbos, gan arī klaušu gaitās un klaušu darbos. Vairākās dainās Mēness tēlots kā karavīrs, savukārt "debesu kāzu" dziesmās viņš darbojas gan kā precinieks, gan kā līgavainis, gan vedējs. Dziesmu ciklā par Saules meitām un Dieva dēliem Mēness dažkārt parādās kā viens no Dieva dēliem. Mēness tēlots arī kā Saules vai Saules meitas precinieks, gredzenu mijējs, vainaga noņēmējs. Īpašs tautasdziesmu cikls saistīts ar Mēness un Saules ķildu pilno ģimenes dzīvi. Dažās tautasdziesmās Mēness sastopams arī sieviešu kārtā kā Mēnesnīca, Mēnestiņa.[2]
Mēness ģimene
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]Mēness sieva ir Saule, kuru viņš naktī mēdz pievilt ar tās meitām, ko mitoloģiski simbolizē planētas. Lietuviešu mitoloģijā Mēness mīļākā ir Saules meita un kalpone Aušrinė ("Ausmiņa", planēta Venera), kam latviešu valodā atbilst Auseklis jeb Austriņš.
Mēness latviešu teikās
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]"Mēness sācis, pa naktīm apkārt staigādams, pie meitām iet. Saule esot teikusi, lai viņš vairs tā nedarot; bet šis nelicis neko lāgā un tūliņ nākošu nakti atkal gājis. Saule saskaitusies un, zobenu paņēmusi, nocirtusi Mēnesim pus galvas nost. Mēness, tāds nesmuks pataisīts, sūdzējies raudādams savam draugam vilkam. Tas atriebdamies, aiz drauga aizgājis, gribējis Sauli aprīt. Jau pusē bijis aprijis, tad uznācis Pērkons. Tikko šis šo tālumā pamanījis, tad metis klūdzeņu klūdzeņiem projām, lai nenosper. Pēcāk esot ir Mēnesim, ir Saulei vātis sadzijušas." (Pierakstījis Ķ. Tarzieris Druvienā, 1891.)
"Vecumvecos laikos mīļā Saulīte apņēmusi spožo Mēnesi. Ilgi sadzīvojuši laimīgi, nešķirami: reizē gājuši gulēt, reizē cēlušies, piedzīvojuši arīdzan daudz bērnu: zvaigznes pie debesim. Bet te vienu jauku rītu Saulīte pamodusies apmanīs: vīra nav. Sāks uzlūkot šo, celdamās rītiem agrāki kā līdz šim, atron: Mēness neuzticams palicis, ielūkojis Saules meitu, Ausekļa saderināto līgavu. Sirds Saulītei iedegusies, kampusi asu zobenu, sakapājusi neuzticamo vīru gabalu gabalos. Tāpēc Mēness vēl tagad bieži vien parādās ne vis vesels, bet it kā pārcirsts. Tomēr no tā laika Mēness ir un paliek nebēdnis: ik vakaru, tikko sieva apgūlusies, klusiņām ceļas augšā, iet mīļāko aplūkot. Saulīte turpretim aiz greizsirdības nopūlas savai meitai tuvumā palikt." (Pierakstījis J. Ozols Daugavas malā, 1873. gadā.[3])
Mēness lietuviešu teikās
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]Saule un Mēness bija sieva un vīrs. Mēness iemīlējās rīta zvaigznē Aušrinē, par ko Pērkons to sodīja, sašķeļot divās daļās. Tomēr viņš krāpa Sauli katru mēnesi, tādēļ tika sodīts ik reizi no jauna.
Pēc citas teikas Saule un Mēness ir šķīrušies vecāki, kas apciemo savu meitu Zemi dienā un naktī.
Mēness latvju dainās
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]
Mēness ņēma Saules meitu, |
Mēnesniņš nakti brauca, |
Saules meita jostas auda, |
Divi vien, divi vien, |
Mēness savas zvaigznes skaita, |
Migla, migla, liela rasa, |
Bērziņš auga trim lapām |
Kas to teica, kas redzēja, |
Dieviņ, tavu likumiņu: |
Saule kūla Mēnestiņu |
Mēnestiņš karā jāja, |
Kur tecēji, Mēnestiņi, |
Es tev lūdzu, man’ māsiņa, |
Saules meitai kāzas dzēra, |
Vai tik vien vecu ļaužu |
Bij manam kumeļam |
Atsauces
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]- ↑ K. Karulis. Latviešu etimoloģijas vārdnīca. I sējums Rīga, 1992., 582 lpp.
- ↑ Citāti par Mēnesi
- ↑ Fricis Brīvzemnieks. „Сборник антропологических и этнографических статей о России и странах, ей прилежащих” (1873)
Literatūra
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]- H. Biezais. Seno latviešu debesu dievu ģimene. Rīga, 1998.
- E. Kokare. Latviešu galvenie mitoloģiskie tēli folkloras atveidē. Rīga, 1999.