Артур Конан Дојл
Артур Конан Дојл | |
---|---|
![]() | |
Лични подаци | |
Пуно име | Артур Игнејшус Конан Дојл |
Датум рођења | 22. мај 1859. |
Место рођења | Единбург, Уједињено Краљевство |
Датум смрти | 7. јул 1930.71 год.) ( |
Место смрти | Минстид, Уједињено Краљевство |
Образовање | Универзитет у Единбургу, Stonyhurst Saint Mary's Hall, Stonyhurst College, Stella Matutina |
Званични веб-сајт | |
conandoyleestate |
Сер Артур Игнејшус Конан Дојл (енгл. Sir Arthur Ignatius Conan Doyle; Единбург, 22. мај 1859 — Минстид, 7. јул 1930)[1] био је британски аутор детективских романа, најпознатији као „отац“ Шерлока Холмса и доктора Вотсона.
Биографија
[уреди | уреди извор]Рођен је 1859. у Единбургу од родитеља Ираца који су емигрирали у Шкотску. С девет година послат је у исусовачку школу у Стонихерсту, а 1875. одбацио је хришћанство и постао агностик. Од 1876. до 1881. студирао је медицину у Единбургу, те обављао праксу у Астону (данас предграђу Бирмингема). Након студија постао је бродски љекар и отпловио на западноафричку обалу, а 1882. започео је приватну праксу у Плимуту. Докторирао је 1885. Његова је пракса била неуспјешна, а чекајући пацијенте писао би књиге. Прво му је дјело изашло у Чејмберс Единбург журналу прије његове двадесете године.
Озбиљније се посветио књижевности недуго након пресељења у одмаралиште Саутси. Прво му је значајније дјело било „Црвена нит“ које је изашло у часопису Битонс крисмас енјуал 1887. и у којем се први пут појављује Шерлок Холмс, књижевни лик заснован на доктору Џозефу Белу. Занимљиво је да је Радјард Киплинг честитајући Дојлу на успјеху упитао: „Је ли то мој стари пријатељ, Др Џо?”. За живота у Саутсију помогао је оснивању ФК Портсмута и наступао као њихов први голман.
Године 1885. оженио је Луизу Хокинс, која је боловала од туберкулозе и на крају преминула 1906. Године 1907. његова друга жена постала је Џин Лејки у коју се заљубио 1897. и с њом одржавао платонску везу због вјерности првој жени. Дојл је имао петоро дјеце, двоје с првом женом (Мери и Кингсли) и троје с другом (Џин, Денис и Адријан).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0f/Conandoylestatue.jpg/184px-Conandoylestatue.jpg)
Године 1890. проучавао је око у Бечу, а 1891. преселио се у Лондон гдје је имао праксу као офталмолог. То му је дало више времена за писање, а у новембру 1891. писао је мајци: Мислим како би било добро убити Холмса... и завршити с њим заувијек. Одвлачи ми мисли од важнијих ствари. То је и направио у децембру 1893. у дјелу Последњи проблем описавши борбу Холмса с највећим непријатељем професором Моријартијем у којој су обојица погинули у паду с водопада. Након протеста читалаца оживио га је у дјелу Авантура празне куће с објашњењем да је само Моријарти преминуо, а Холмс је инсценирао своју смрт како би се обрачунао са својим другим непријатељима. Шерлок Холмс се појавио у још 56 кратких прича и у четири Дојлова романа, те у романима других аутора.
Након Бурског рата у Јужноафричкој Унији и међународних оптужби против Уједињеног Краљевства због почињених злочина, Дојл је написао памфлет Рат у Јужној Африци, преведен на многе свјетске језике, у којем је оправдавао понашање Британаца у рату. Дојл је вјеровао да му је баш тај памфлет донио титулу сер и мјесто замјеника представника круне у Сарију 1902. Написао је и дужу књигу Велики Бурски рат 1900.Почетком 20. века кандидовао се за парламент као либерал у Единбургу и у Бордер Боргу, али није успио побиједити. Но био је један од првих почасних чланова Британског скијашког клуба.
Дојл је био укључен и у кампању за реформе афричке Слободне Државе Конго заједно с новинаром Едмундом Дином Морелом и дипломатом Роџером Кејсментом. Написао је Криминал Конга 1909, дуги памфлет који описује злочине у Конгу. Морел и Кејсмент дали су му инспирацију за ликове дјела Изгубљени свијет из 1912. Разишао се с њима почетком Првог свјетског рата јер је Морел био вођа пацифиста, а Кејсмент је издао Британију због Ирског порекла.
У касним годинама, Дојл се везао за спиритуализам и написао је роман с ликом Професора Челенџера под именом Земља магле. Једна од његових чуднијих књига је The Coming Of the Fairies из 1921. јер је био увјерен у истинитост фотографија вила из Котинглеја које су биле главна инспирација за дјело у којем су се могле прочитати теорије о вилама и духовима. Након овог дјела његова збирка краћих прича Авантуре Шерлока Холмса забрањена је у Совјетском Савезу 1929. због окултизма, но та је забрана касније укинута.
Дојл је једно вријеме био пријатељ Харија Худинија, великог противника спиритуалистичког покрета. Иако је Худини сматрао спиритуалистичке пророке варалицама (покушавајући их разоткрити) Дојл је мислио да и Худини има натприродне моћи, а то је показао у дјелу Ивица немогућег. Худини није успио увјерити Дојла да су то само чаробњачки трикови, па је пријатељство раскинуто.
Дојл је сахрањен у дворишту цркве у Минстиду у Њуфоресту, Хемпшир, Енглеска.
У јужноенглеском градићу Краубороу, у којем је Дојл живио 23 године, подигнут је споменик у његову част, а на Пикарди Плејсу у Единбургу, близу Дојлове родне куће стоји споменик Шерлоку Холмсу.
Медицинска каријера
[уреди | уреди извор]Од 1876. до 1881. Дојл је студирао медицину на Медицинском факултету Универзитета у Единбургу; током овог периода провео је време радећи у Астону (тада град у Вoрвикширу, сада део Бирмингема), Шефилду и Рaјтон-XI-Таунс, Шропшир.[2] Такође је током овог периода студирао практичну ботанику у Краљевској ботаничкој башти у Единбургу.[3] Док је студирао, Дојл је почео да пише кратке приче. Његова најранија сачувана фикција, „The Haunted Grange of Goresthorpe“, неуспешно је поднесена Блеквуд магазину.[4] Његово прво објављено дело, „Мистерија долине Сасаса“, прича смештена у Јужној Африци, штампано је у Чејмберсовом часопису Единбург 6. септембра 1879. године.[4][5] Дана 20. септембра 1879, објавио је свој први академски чланак, „Gelsemium као отров“ у British Medical Journal,[4][6][7] студију коју је Дејли Телеграф сматрао потенцијално корисном у истрази убиства у 21. веку.[8]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Professor_Challenger.jpg/220px-Professor_Challenger.jpg)
Дојл је био доктор на гренландском китоловцу Хоуп од Питерхеда 1880. године.[9] Дана 11. јула 1880, Хоуп Џона Греја и Еклипса Дејвида Греја састали су се са Ејром и Ли Смитом. Фотограф В. Џ. А. Грант снимио је фотографију на броду Ејра на којо је Дојл заједно са Смитом, браћом Греј и бродским хирургом Вилијамом Нилом, који су били чланови Смитове експедиције. Та експедиција је истраживала Земљу Франца Јосифа и довела до именовања 18. августа рта Флора, острва Бел, Најтингејл Саунда, острва Гратон („Ујка Џо“) и острва Мејбл.[10]
Након што је дипломирао медицину и магистрирао хирургију на Универзитету у Единбургу 1881. године, био је бродски хирург на СС Мајумба током путовања до обале Западне Африке.[4] Стекао је диплому доктора медицине (напредни степен изнад основне медицинске квалификације у УК) са дисертацијом о tabes dorsalis 1885. године.[11][12]
Године 1882, Дојл се удружио са својим бившим колегом из разреда Џорџом Тернавином Бадом у медицинској пракси у Плимуту, али се њихов однос показао тешким, и Дојл је убрзо отишао да би основао независну ординацију.[4][13] Стигавши у Портсмут у јуну 1882, са мање од 10 фунти (1100 фунти у 2019.) у свом поседу, основао је медицинску ординацију у 1 Буш Вилас у Елм Гроуву, Саутси.[14] Ординација није била успешна. Док је чекао пацијенте, Дојл се вратио писању фикције.
Дојл је био упорни присталица обавезне вакцинације и написао је неколико чланака у којима је заступао ову праксу и осудио ставове антивакцинатора.[15][16]
Након посете Венецији и Милану, провео је неколико дана у Паризу посматрајући Едмунда Ландолта, стручњака за болести ока. У року од три месеца од свог одласка у Беч, Дојл се вратио у Лондон. Отворио је малу канцеларију и салу за консултације на адреси 2 Апер Вимпол, или 2 Девоншир Плејс, како је тада звало. (Данас постоји спомен плоча Градског већа Вестминстера изнад улазних врата.) Према његовој аутобиографији, није имао пацијената, и његови напори као офталмолога били су неуспешни.[17][18][19]
Библиографија
[уреди | уреди извор]Шерлок Холмс
[уреди | уреди извор]- Црвена нит (1887)
- Знак четворице (1890)
- Авантуре Шерлока Холмса (1892)
- Мемоари Шерлока Холмса (1894)
- Баскервилски пас (1902)
- Повратак Шерлока Холмса (1904)
- Долина страха (1914)
- Његов последњи подвиг (1917)
- Архива Шерлока Холмса (1927)
Остало
[уреди | уреди извор]- Бела чета (1891)
- Паразит (1894)
- Ишчезли свет (1912)
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Arthur Conan Doyle”. britannica.com (на језику: енглески). Приступљено 18. 1. 2022.
- ^ Brown 1988, стр. 92–93
- ^ McNeill, Colin (6. 1. 2016). „Mystery solved of how Sherlock Holmes knew so much about poisonous plants”. Herald Scotland. Архивирано из оригинала 26. 1. 2016. г. Приступљено 9. 1. 2016.
- ^ а б в г д Owen Dudley Edwards, „Doyle, Sir Arthur Ignatius Conan (1859–1930)”. Oxford Dictionary of National Biography., Oxford University Press, 2004.
- ^ Stashower 2000, стр. 30–31
- ^ Doyle, Arthur Conan. „Arthur Conan Doyle takes it to the limit (1879)”. BMJ. BMJ Publishing Group Ltd. 339: b2861. S2CID 220100995. doi:10.1136/bmj.b2861. Архивирано из оригинала 4. 2. 2014. г. Приступљено 2. 2. 2014.(потребна претплата)
- ^ Doyle, Arthur Conan (20. 9. 1879). „Letters, Notes, and Answers to Correspondents”. British Medical Journal. BMJ Publishing Group Ltd. (потребна претплата)
- ^ Mendick, Robert (23. 5. 2015). „Russian supergrass 'poisoned after being tricked into visiting Paris'”. The Sunday Telegraph. Архивирано из оригинала 24. 5. 2015. г.
- ^ Conan Doyle, Arthur (Author), Lellenberg, Jon (Editor), Stashower, Daniel (Editor) (2012). Dangerous Work: Diary of an Arctic Adventure. University of Chicago Press. ISBN 0-226-00905-X.
- ^ Capelotti, P.J. (2013). Shipwreck at Cape Flora: The Expeditions of Benjamin Leigh Smith, England's Forgotten Arctic Explorer. New York: University of Calgary. стр. 156—162. ISBN 978-1-55238-712-2.
- ^ Available at the „Edinburgh Research Archive”. Архивирано из оригинала 11. 11. 2007. г..
- ^ „MD Thesis 1885, Unpaginated”. images.is.ed.ac.uk (на језику: енглески). Приступљено 05. 11. 2022.
- ^ Stashower 2000, стр. 52–59
- ^ Stashower 2000, стр. 55, 58–59
- ^ „Compulsory Vaccination – The Evening Mail – The Arthur Conan Doyle Encyclopedia”. www.arthur-conan-doyle.com.
- ^ „Compulsory Vaccination – The Hampshire County Times – The Arthur Conan Doyle Encyclopedia”. www.arthur-conan-doyle.com.
- ^ Higham, Charles (1976). The Adventures of Conan Doyle. New York: W.W. Norton. стр. 86–87.
- ^ Diniejko, Andrzej. „Sir Arthur Conan Doyle: A Biographical Introduction”. The Victorian Web. Приступљено 21. 10. 2016.
- ^ Stashower 2000, стр. 114–118
Литература
[уреди | уреди извор]- Brown, Yoland (1988). Ruyton XI Towns, Unusual Name, Unusual History. Brewin Books. стр. 92—93. ISBN 0-947731-41-5.
- Martin Booth (2000). The Doctor and the Detective: A Biography of Sir Arthur Conan Doyle. Minotaur Books. ISBN 0-312-24251-4.
- John Dickson Carr (2003 edition, originally published in 1949). The Life of Sir Arthur Conan Doyle. Carroll and Graf Publishers.
- Michael Dirda (2014). On Conan Doyle: or, The Whole Art of Storytelling. Princeton University Press. ISBN 978-0691164120.
- Arthur Conan Doyle, Joseph McCabe (1920). Debate on Spiritualism: Between Arthur Conan Doyle and Joseph McCabe. The Appeal's Pocket Series.
- Bernard M. L. Ernst, Hereward Carrington (1932). Houdini and Conan Doyle: The Story of a Strange Friendship. Albert and Charles Boni, Inc.
- Margalit Fox (2018). Conan Doyle for the Defense.. Random House.
- Kelvin Jones (1989). Conan Doyle and the Spirits: The Spiritualist Career of Sir Arthur Conan Doyle. Aquarian Press.
- Jon Lellenberg, Daniel Stashower, Charles Foley (2007). Arthur Conan Doyle: A Life in Letters. HarperPress. ISBN 978-0-00-724759-2.
- Andrew Lycett (2008). The Man Who Created Sherlock Holmes: The Life and Times of Sir Arthur Conan Doyle. Free Press. ISBN 0-7432-7523-3.
- Russell Miller (2008). The Adventures of Arthur Conan Doyle: A Biography.. Thomas Dunne Books.
- Pierre Nordon (1967). Conan Doyle: A Biography.. Holt, Rinehart and Winston.
- Ronald Pearsall (1977). Conan Doyle: A Biographical Solution.. Littlehampton Book Services Ltd.
- Massimo Polidoro (2001). Final Séance: The Strange Friendship Between Houdini and Conan Doyle. Prometheus Books. ISBN 978-1-57392-896-0.
- Stashower, Daniel (2000). Teller of Tales: The Life of Arthur Conan Doyle. Penguin Books. ISBN 0-8050-5074-4.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Музеј Шерлока Холмса
- „Комплетан Шерлок Холмс”. Архивирано из оригинала 29. 08. 2006. г.
- „Sir Arthur Conan Doyle mobile ebooks”. Архивирано из оригинала 11. 03. 2007. г.
Дигиталне колекције
- Works by Артур Конан Дојл in eBook form на сајту Standard Ebooks
- Артур Конан Дојл на сајту Пројекат Гутенберг (језик: енглески)
- Дела Arthur Conan Doyle на сајту Фејдид пејџ Канада
- Works by Arthur Conan Doyle at Project Gutenberg Australia
- Артур Конан Дојл на сајту Internet Archive (језик: енглески)
- Артур Конан Дојл на сајту LibriVox (језик: енглески)
- Poems by Arthur Conan Doyle
Физичке колекције
- Arthur Conan Doyle Papers, Photographs, and Personal Effects at the Harry Ransom Center
- Arthur Conan Doyle Collection at Toronto Public Library
- Sir Arthur Conan Doyle Collection at Dartmouth College Library
- Arthur Conan Doyle Online Exhibition
- „Archival material relating to Артур Конан Дојл”. UK National Archives.
- „C. Frederick Kittle's Collection of Doyleana”. Архивирано из оригинала 06. 01. 2011. г. at the Newberry Library
- Новински исечци на тему Артур Конан Дојл у Новинским архивама 20. века Немачке националне библиотеке економије (ZBW)
Биографски подаци
- „Doyle, Sir Arthur Conan, Knt. – Cr. 1902”. Архивирано из оригинала 21. 08. 2014. г., The county families of the United Kingdom or Royal manual of the titled and untitled aristocracy of England, Wales, Scotland and Ireland, (Volume ed. 59, yr. 1919) (page 109 of 415) by Edward Walford
- The Arthur Conan Doyle Encyclopedia
- Conan Doyle in Birmingham
Остало
- 1930 audio recording of Conan Doyle speaking
- Артур Конан Дојл на сајту Curlie (језик: енглески)
- The short film Arthur Conan Doyle (1927) (Fox newsreel interview) is available for free download at the Internet Archive
- „The Arthur Conan Doyle Society”. Архивирано из оригинала 27. 09. 2007. г.
- Arthur Conan Doyle quotes
- Arthur Conan Doyle на сајту ISFDb (језик: енглески)
- Артур Конан Дојл на сајту IMDb (језик: енглески)