Венедіктова Ірина Валентинівна
Ірина Валентинівна Венедіктова | |
---|---|
![]() | |
![]() ![]() | |
Нині на посаді | |
На посаді з | 17 листопада 2022 |
Президент | Володимир Зеленський |
Попередник | Артем Рибченко |
![]() | |
17 березня 2020 — 19 липня 2022 | |
Президент | Володимир Зеленський |
Попередник | Руслан Рябошапка Віктор Чумак (в. о.) |
Наступник | Олексій Симоненко (в. о.) Андрій Костін |
Народилася | 21 вересня 1978 (45 років) Харків, Українська РСР, СРСР |
Відома як | політична діячка, викладачка університету, юристка, генеральний прокурор України |
Місце роботи | ХНУ ім. В. Н. Каразіна |
Країна | Україна |
Alma mater | Харківський національний університет внутрішніх справ |
Політична партія | Слуга народу |
Батько | Венедіктов Валентин Семенович |
Мати | Венедіктова Валентина Михайлівна |
У шлюбі з | Денис Колисников |
Діти | син Даниїл, донька Аделіна |
Рідня | Венедіктов Сергій Валентинович (брат) |
![]() | |
![]() | |
![]() | |||
---|---|---|---|
IX скликання | |||
Слуга народу | 29 серпня 2019 | — | 14 січня 2020 |
Ірина Валентинівна Венедіктова (рус. Ирина Валентиновна Венедиктова)— український державний діяч, дипломат, юрист, доктор юридичних наук, професор. Надзвичайний і Повноважний Посол України в Швейцарській Конфедерації та Князівстві Ліхтенштейн. Перша в історії України жінка Генеральний прокурор. На посаді — з 17 березня 2020 року по 19 липня 2022 року. Тимчасова виконуюча обовʼязки Директора Державного бюро розслідувань (з 27 грудня 2019 року по 17 березня 2020 року). Народний депутат України від партії «Слуга народу» IX скликання (з 29 серпня 2019 року по 14 січня 2020 року). Голова парламентського Комітету з питань правової політики (з 29 серпня 2019 року по 27 грудня 2019 року).
Життєпис
Народилася 21 вересня 1978 року в Харкові в сім'ї юристів. Батько — Валентин Семенович Венедіктов, генерал-майор міліції, доктор юридичних наук, професор, Заслужений юрист України, був проректором Харківського національного університету внутрішніх справ[1]. Мати — Валентина Михайлівна Венедіктова, кандидат юридичних наук, викладач у Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого та Харківському національному університеті внутрішніх справ.
Ірина Венедіктова 2000 року закінчила з відзнакою Харківський університет внутрішніх справ[2][3].
Викладацька діяльність
З 2000 до 2004 року викладала на кафедрі правознавства Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія», у 2004 році працювала доцентом кафедри правосуддя Харківського національного університету[4].
З 2005 до 2019 року завідувала кафедрою цивільно-правових дисциплін Харківського національного університету ім. В. Н. Каразіна[5]. Поєднувала науково-педагогічну роботу та практичну діяльність, зокрема: 2010—2019 роки — член Фундації медичного права та біоетики України; 2016—2019 роки — арбітр Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України[4].
Входила до складу науково-консультативної ради при Верховному Суді[6].
Наукова діяльність
У 2003 році захистила кандидатську дисертацію в Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого, 2013 року, в Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка, здобула науковий ступінь доктора юридичних наук. У 2014 році отримала вчене звання професора кафедри цивільно-правових дисциплін Харківського національного університету ім. В. Н. Каразіна.
У 2012—2015 роках обіймала посаду провідного наукового співробітника Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України, до 2019 року була членом редакційних колегій наукових фахових видань та спеціалізованих вчених рад.
Автор понад 100 наукових та методичних робіт, серед них 8 монографій, 80 наукових та 4 науково-методичних видання[4].
Політична діяльність
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3a/Venediktova_and_Zelensky.jpg/265px-Venediktova_and_Zelensky.jpg)
У 2018 році стала радницею Володимира Зеленського з правових питань, входила до передвиборчого штабу кандидата в Президенти України Володимира Зеленського як експерт з питань реформи судової системи[7].
21 липня 2019 року обрана народним депутатом Верховної Ради України IX скликання від пропрезидентської партії «Слуга народу», № 3 у партійному списку[8]).
29 серпня 2019 року обрана головою парламентського Комітету з питань правової політики.
Правоохоронна діяльність. Генеральний прокурор України
27 грудня 2019 року, Указом президента України № 961/2019, призначена на посаду тимчасового виконувача обов'язків директора Державного бюро розслідувань[9]. З 13 березня 2020 року — член Ради національної безпеки і оборони України[10].
17 березня 2020 року Ірина Венедіктова призначена Генеральним прокурором. Її кандидатуру підтримали 269 народних депутатів[3].
17 липня 2022 року, відповідно до Указу Президента, відсторонена та, 19 липня, звільнена Верховною радою України з посади Генерального прокурора[11][12][13].
Дипломатична діяльність
З 17 листопада 2022 — посол України в Швейцарії[14][15]. 19 грудня почала вручила копії вірчих грамот Федеральному департаменту закордонних справ[16]. З 10 січня 2023 — вручила вірчі грамоти Президенту Швейцарії Алену Берсе[17].
З 28 квітня 2023 — посол України в Ліхтенштейні за сумісництвом[18][19].
Резонансні події
Родина
Ірина Венедіктова одружена з Денисом Колесником. Є син Даниїл та дочка Аделіна. Денис Колесник до листопада 2019 року працював заступником начальника Слобідського управління кіберполіції — начальником відділу протидії кіберзлочинності в Харківській області. У листопаді 2019 року його перевели до Києва на посаду заступника начальника Департаменту кіберполіції Нацполіції, тоді ж було підвищено у званні до полковника[20]
Брат Сергій — працював юристом у групі компаній «Інвестор», заснованою сім'єю колишнього голови МВС Арсена Авакова та депутатом Верховної Ради VIII скликання (фракція «Народний фронт») Ігорем Котвіцьким[20].
Основні наукові праці
- Венедіктова І. В. Договір довірчого управління майном в Україні: навч.-наук. посіб. Харків: Консум, 2004. 215 с.
- Сучасний словник цивільно-правових термінів / [упоряд. Венедіктова І. В.]. Харків: Страйд, 2005. 215 с. (Юридичний радник).
- Страницы Харьковской цивилистики: в 3 ч. / [под общ. ред. И. В. Венедиктовой и С. Н. Бервено]. Харьков: ХНУ им. В. Н. Каразина, 2010. Ч. 1: История развития кафедры гражданско-правовых дисциплин ХНУ имени В. Н. Каразина; Ч. 2 ; Лучшие работы кафедры гражданско-правовых дисциплин за 2009/2010 учебный год / [сост.: И. В. Венедиктова, С. Н. Бервено], 2010. — 215 с.; Ч. 3: Доктора Харьковской цивилистической школы / [сост.: С. Н. Бервено и др.], 2010. — 359 с.
- Венедіктова І. В. Методологічні засади охоронюваних законом інтересів у приватному праві. Харків: Нове слово, 2011. 259 с.
- Венедиктова И. В. Охраняемый законом интерес в гражданском праве. Харьков: Точка, 2012. 507 с.
- Венедіктова І. В. Захист охоронюваних законом інтересів у цивільному праві. Київ: Юрінком Інтер, 2014. 287 с.
- Корпоративное право: учеб. пособие: [специализация]: Экономическое право та альтернативное разрешение споров / И. Венедиктова [и др.]; под ред. У. Хелльманна, И. В. Венедиктовой. Хмельницкий: Хмельниц. ун-т упр. и права, 2015. 251 с. (Проект 543990-TEMPUS-1-2013-1-DE-TEMPUS-JPCR «Обучение альтернативному урегулированию споров как подходу к обеспечению прав человека» — Навчання альтернативному врегулюванню спорів як способу забезпечення прав людини).
- Науково-практичний коментар. Цивільний процесуальний кодекс України / Голубєва Н. Ю., Андронов І. В., Венедіктова І. В. та ін.; за заг. ред. Н. Ю. Голубєвої. Київ: Юрінком Інтер, 2021. 840 с.
Примітки
- ↑ Валентин Семенович Венедіктов: біобібліогр. покажч. [Архівовано 27 червня 2020 у Wayback Machine.] / уклад.: Е. М. Чаркіна, Ж. П. Корнєва, Т. І. Колесниченко [та ін.]; відп. ред. Т. В. Гальченко; М-во освіти і науки, молоді та спорту України, Харк. екон.-прав. ун-т. — Х.: Прометей-Прес, 2011. — С. 6.
- ↑ Хто така Ірина Венедиктова: що відомо про нового генпрокурора. РБК-Украина (рос.). Архів оригіналу за 21 березня 2020. Процитовано 17 березня 2020.
- ↑ а б Генпрокурором України вперше стала жінка. РБК-Украина (рос.). Архів оригіналу за 21 березня 2020. Процитовано 28 березня 2020.
- ↑ а б в Венедіктова Ірина Валентинівна. https://lb.ua/. Архів оригіналу за 30 листопада 2021. Процитовано 30 листопада 2021.
- ↑ 10 фактів із життя нового генерального прокурора України Ірини Венедіктової [Архівовано 10 квітня 2020 у Wayback Machine.] «Еспресо»
- ↑ Склад Науково-консультативної ради [Архівовано 11 травня 2018 у Wayback Machine.] supreme.court.gov.ua
- ↑ «Хто є ху» в «кадровому мішку» Зеленського [Архівовано 21 березня 2020 у Wayback Machine.] Укрінформ
- ↑ На з'їзді «Слуги народу» представили сотню членів партії [Архівовано 16 червня 2019 у Wayback Machine.] Радіо Свобода (9 червня 2019)
- ↑ Зеленський призначив нову голову ДБР замість Труби. РБК-Україна. 27.12.2019. Архів оригіналу за 27 грудня 2019. Процитовано 27 грудня 2019.
- ↑ Указ Президента України від 13 березня 2020 року № 80/2020 «Про зміни у складі Ради національної безпеки і оборони України»
- ↑ Про звільнення Баканова і Венедіктової поки не йдеться - ОП. Українська правда. Процитовано 18 липня 2022.
- ↑ Рада звільнила Венедіктову з посади генпрокурора. Але вона “в команді залишається”. Новинарня.
- ↑ Верховна рада звільнила Венедіктову. РБК-Украина (рос.). Процитовано 19 липня 2022.
- ↑ Указ Президента України від 17 листопада 2022 року № 786/2022 «Про призначення І.Венедіктової Надзвичайним і Повноважним Послом України в Швейцарській Конфедерації»
- ↑ Екс-генпрокурора Венедіктову призначили послом в Швейцарії. РБК-Украина (укр.). Процитовано 3 травня 2023.
- ↑ Венедіктова розпочала дипломатичну діяльність у Швейцарії. Укрінформ (українською) . 19 грудня 2022. Процитовано 27 квітня 2023.
- ↑ Посол України в Швейцарській Конфедерації Ірина Венедіктова вручила Вірчі грамоти Президенту Швейцарської Конфедерації Алену Берсе. Посольство України в Швейцарії (українською) . 10 січня 2023. Процитовано 27 квітня 2022.
- ↑ Указ Президента України від 28 квітня 2023 року № 242/2023 «Про призначення І.Венедіктової Надзвичайним і Повноважним Послом України в Князівстві Ліхтенштейн»
- ↑ Не лише посол у Швейцарії. Венедіктова отримала ще одну посаду. РБК-Украина (укр.). Процитовано 3 травня 2023.
- ↑ а б Ірина Венедіктова — DSnews.ua. www.dsnews.ua (укр.). 3 березня 2021. Процитовано 3 серпня 2022.
Посилання
- Народились 21 вересня
- Народились 1978
- Уродженці Харкова
- Викладачі Харківського університету
- Випускники Харківського національного університету внутрішніх справ
- Члени партії «Слуга народу»
- Генеральні прокурори України
- Народні депутати України 9-го скликання
- Українські правознавці
- Юристки
- Правники XXI століття
- Українські жінки-політики
- Жінки-політики XXI століття
- Жінки-науковці
- Доценти
- Доктори юридичних наук України
- Українські професори
- Науковці Харківського університету
- ЗеКоманда
- Директори Державного бюро розслідувань
- Члени РНБО
- Українські жінки-дипломати
- Посли України у Швейцарії
- Посли України в Ліхтенштейні